П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/10114/26 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Приходько О.Г. 
Суддя-доповідач - Канигіна Т.С. 
30 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Канигіної Т.С. 
суддів: Слободонюка М.В.  Кузьмишина В.М. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 23 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ
16.03.2026 ОСОБА_1 звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, у якому просила:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії виходячи із восьми мінімальних пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію починаючи з 01.01.2026 в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, визначених Законом України "Про Державний бюджет України на 2026 рік", урахувавши всі передбачені законодавством підвищення і доплати, та з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови ОСОБА_1 в нарахуванні та виплаті додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком відповідно до статті 50 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01.01.2026 додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком (встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2026 рік") відповідно до статті 50 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
В обґрунтування позовної заяви, зокрема, посилається на те, що Велика Палата Верховного суду у постанові від 10.12.2024 у справі №240/1121/24 підтвердила права осіб, які отримують пенсію по інвалідності у зв`язку із наслідками аварії на ЧАЕС на перерахунок пенсії в розмірах мінімальності пенсії за віком в залежності від групи інвалідності. 
ІІ. ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 23.03.2026 відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі № 240/10114/26 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в частині заявлених вимог про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у перерахунку пенсії виходячи із восьми мінімальних пенсій за віком та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області перерахувати та виплатити пенсію починаючи з 01.01.2026 в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком визначених Законом України "Про Державний бюджет України на 2026 рік", урахувавши всі передбачені законодавством підвищення і доплати, та з урахуванням раніше виплачених сум.
ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до інформації, яка міститься у Діловодстві спеціалізованого суду (ДСС), вперше із таким позовом в частині перерахунку пенсії виходячи із восьми мінімальних пенсії за віком відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" ОСОБА_1 звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду у справі № 240/10965/25, й рішенням суду від 19.09.2025, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2025, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 пенсії в розмірі, визначеному статтею 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (у редакції Закону № 230/96-ВР), який становить 8 (вісім) мінімальних пенсій за віком, визначених Законом України "Про Державний бюджет України на відповідний рік" та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити ОСОБА_1 з 24.02.2025 перерахунок та виплату пенсії, передбаченої статтею 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у розмірі, що дорівнює 8 (вісім) мінімальних пенсій за віком, визначених Законом України "Про Державний бюджет України на відповідний рік", щомісячно, з урахуванням раніше виплачених коштів.
Щодо заявленого позову в цій справі, суд зауважив на тому, що вимоги позивачки щодо визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії виходячи із восьми мінімальних пенсії за віком із зобов`язанням відповідача перерахувати та виплатити пенсію починаючи з 01.01.2026 в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, визначених Законом України "Про Державний бюджет України на 2026 рік", урахувавши всі передбачені законодавством підвищення і доплати та з урахуванням раніше виплачених сум, враховуючи обраний при ухваленні рішення суду у справі 240/10965/25 спосіб захисту права позивачки шляхом перерахунку цієї ж пенсії у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, визначених Законом України "Про Державний бюджет України на відповідний рік", відповідно, фактично поглинаються заявленими вимогами вирішеного спору у справі 240/10965/25, тож право позивачки захищено у судовому порядку.
ІV. ПРОВАДЖЕННЯ В СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Особа, яка подала апеляційну скаргу, – ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права, стверджує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відмови у відкритті провадження в адміністративній справі № 240/10114/26 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у відповідній частині.
Так, позивачка зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що у справі №240/10965/25 та у справі №240/10114/26 предметом спору хоча і є право на перерахунок пенсії виходячи із восьми мінімальним пенсій за віком, однак у справі №240/10114/26 позивачка просить здійснити перерахунок із іншої розрахункової величини – прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб станом на 2026 рік. І хоча у справі №240/10965/25 та у справі №240/10114/26 і співпадають сторони, але предмет і підстави позовів є різними, що свідчить про виникнення між ОСОБА_1 і ГУ ПФУ в Житомирській області нових спірних правовідносин, вирішення яких не охоплюється виконанням рішення у справі № 240/10114/26. Аналогічного висновку, що наявні нові позовні вимоги, які підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства дійшов Верховний суд у постанові від 30.01.2026 у справі №200/3972/25.
V. ПОЗИЦІЯ ТА ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Джерела права та акти їх застосування, оцінка доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 11.04.2018 у справі №11-257заі18, неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.
За правилами пункту 2 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.
Умовами застосування цієї підстави для відмови у відкритті провадження є: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони мають співпадати) та остаточне вирішення тотожного спору рішенням або постановою суду, ухвалою про закриття провадження в адміністративній справі, яке набрало законної сили.
Як зауважено Верховним Судом у постанові від 06.02.2023 у справі № 140/559/22: відповідно до наведеної норми тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
Визначаючи підстави позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Верховний Суд у постанові від 09.10.2018 у справі № 809/487/18 зазначив, що підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Отже, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.
Надаючи оцінку правильності застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів виходить з такого.
Так, у справі № 240/10965/25 позивачка просила:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії виходячи із восьми мінімальних пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію починаючи з 24.02.2025 року в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, визначених Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік, урахувавши всі передбачені законодавством підвищення і доплати, та з урахуванням раніше виплачених сум.
Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначила, що є особою, потерпілою від Чорнобильської катастрофи, має інвалідність ІІ групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС. У зв`язку із прийняттям Конституційним Судом України Рішення від 07.04.2021 №1-р(II)/2021, яким визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину третю статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України від 28.12.2014 №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", позивачка вважає, що має право на одержання пенсії в розмірі, який становить 8 мінімальних пенсій за віком. Проте Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області відмовило у виплаті пенсії у зазначеному розмірі, а тому позивачка звернулася з цим позовом до суду.
Суди, зокрема, посилалися на наведене Рішення Конституційного Суду України; зазначали, що у постанові Верховного Суду від 10.12.2024 у справі №240/1121/24 сформувано висновок про те, що оскільки внесеними Законом №1584-IX змінами до статті 54 Закону №796-XII встановлено менші розміри пенсії, аніж ті, які було передбачено зазначеною статтею в редакції Закону № 230/96-ВР, то до спірних правовідносин слід застосувати норми Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР.
Враховуючи вказані висновки Верховного Суду в аналогічних спірних правовідносинах, суд дійшли висновків, що позивач, як особа з інвалідністю ІІ групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС, має право на отримання пенсії в розмірі, визначеному ст. 54 Закону №796-ХІІ у редакції Закону №230/96-ВР, тобто в розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком, визначених Законом України "Про Державний бюджет України на відповідний рік", а тому дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови позивачу у виплаті пенсії в зазначеному розмірі є протиправними.
На підставі викладеного, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити позивачці з 24.02.2025 перерахунок та виплату пенсії, передбаченої статтею 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у розмірі, що дорівнює восьми мінімальним пенсіям за віком, визначеним Законом України "Про Державний бюджет України на відповідний рік" щомісячно, з урахуванням раніше виплачених коштів.
Повертаючись до обставин до цієї справи, необхідно зазначити, що предметом позову знову є визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у перерахунку пенсії виходячи із восьми мінімальних пенсій за віком та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області перерахувати та виплатити пенсію починаючи з 01.01.2026 в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, визначених Законом України "Про Державний бюджет України на 2026 рік", урахувавши всі передбачені законодавством підвищення і доплати, та з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позову також посилається, зокрема, на Рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(II)/2021 та зазначає повторно, що Велика Палата Верховного суду у постанові від 10.12.2024 у справі №240/1121/24 підтвердила права осіб, які отримують пенсію по інвалідності у зв`язку із наслідками аварії на ЧАЕС на перерахунок пенсії в розмірах мінімальності пенсії за віком в залежності від групи інвалідності.
Проте, як обґрунтовано зазначено судом першої інстанції, наведені позовні вимоги у цій частині вже були вирішені судом у справі № 240/10965/25 .
Водночас, Верховний Суд неодноразово викладав позиції стосовно того, що підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна обсягу посилань на норми матеріального чи процесуального права (пункт 7.43. постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №9901/433/18 зазначено, що при зміні однієї альтернативної позовної вимоги іншою, або при виділенні з позову, який вже заявлено, частини позовних вимог в окремий позов, тотожність предмета позову зберігається.
Отже, інший словесний виклад правових обґрунтувань вимог, заявлених на розгляд суду, а саме: зміна "Закону України про Державний бюджет України на відповідний рік" на "Закон України "Про Державний бюджет України на 2026 рік", не змінює правової природи таких вимог, їх предмет та підстави в цілому, що свідчить про те, що фактично позивачка у межах цієї справи просить суд повторно переглянути питання щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити позивачці з 01.01.2026 перерахунок та виплату пенсії, передбаченої статтею 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у розмірі, що дорівнює восьми мінімальним пенсіям за віком, визначеним Законом України "Про Державний бюджет України на відповідний рік" 
Колегія суддів зауважує, що неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, яке набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили позивач не може знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги з тих самих підстав.
При цьому позивачка в апеляційній скарзі зазначає, що на виконання рішення суду ГУ ПФУ повідомило позивачку, що розмір пенсії з 01.04.2025 становить 19332 грн, у тому числі 16744,00 грн – основний розмір пенсії на виконання рішення суду №140/7852/24. У результаті проведеного перерахунку на виконання рішення суду розмір пенсії ОСОБА_1 становить 19115,76 грн, у тому числі основний розмір пенсії – 18888 грн ( 2361 ( мінімальна пенсія за віком станом на 2025 рік) * 8). Натомість, розмір мінімальної пенсії за віком, визначений законом про Державний бюджет України становив: станом на 01.07.2021- 1854,00 грн, станом на 01.12.2021 – 1934,00 грн, станом на 01.07.2022 – 2027,00 грн, станом на 01.12.2022 – 2093,00 грн, станом на 01.03.2024 – 2361,00 грн, станом на 01.01.2026 – 2595 грн. Водночас рішення суду було ухвалене у вересні 2025 року, що об`єктивно зумовлює застосування актуального на той момент розміру прожиткового мінімуму — зокрема, встановленого на 2025 рік (2361 грн).
Тобто всі ці доводи свідчать про незгоду позивачки із виконанням відповідачем рішення суду №140/7852/24.
Доводи позивачки про те, що спірні правовідносини, які вирішено судом при розгляді справи № 240/10965/25, не поширювались на 2026 рік та не стосувалися правовідносин щодо розрахунку пенсії позивачки, з урахуванням розміру мінімальної пенсії за віком у 2026 році у розмірі 2565 грн, спростовуються вищенаведеним.
Посилання скаржниці на позицію Верховного Суду, наведену в постанові від 30.01.2026 у справі №200/3972/25, є безпідставним з огляду на нерелевантність обставин справ.
VI. ВИСНОВКИ СУДУ
З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.
Згідно зі статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, відсутні підстави для його скасування, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду – без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 23 березня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Канигіна Т.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Слободонюк М.В.    Кузьмишин В.М.