Справа № 734/172/26
Провадження № 1-кп/734/178/26
В И Р О К
іменем України
16 червня 2026 року	  	селище Козелець	

Козелецький районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого судді – ОСОБА_1 , 
за участю: секретаря судових засідань – ОСОБА_2 , 
прокурора – ОСОБА_3 , 
захисника – адвоката ОСОБА_4 ,
обвинуваченого – ОСОБА_5 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 62026100150000006 від 08 січня 2026 року по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сєвєродонецьк Луганської обл., громадянина України,зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, фактично проживаючого у військовій частині НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 402, ч. 4 ст. 409 КК України,-
в с т а н о в и в:
відповідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан – це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який діє по цей час. 
11.03.2025 військовозобов`язаного ОСОБА_5 призвано на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлено для проходження військової служби.
Згідно з ч. 6 ст. 2, п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період. Початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Таким чином, з 11.03.2025 ОСОБА_5  почав проходити військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та набув статусу військовослужбовця Збройних Сил України. 
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.03.2025 № 70, солдата ОСОБА_5 призначено на посаду курсанта 4 навчальної роти НОМЕР_2 навчального батальйону, зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення. 
Статтями 17, 65 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Статтями 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України.
Згідно із статтями 1-3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна – це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.
Статтею 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, визначено право командира – віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого – їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.
Відповідно до ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі – Статут) військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим. Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Згідно зі ст.ст. 28-30 Статуту, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення та віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.
Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання, а підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.
Статтями 35-37 Статуту передбачено, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку. Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення. Командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.
Відповідно до Додатку №1 статті 67 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України військову присягу складають військовослужбовці, які прибули до військової частини для проходження військової служби і раніше не складали Військової присяги, – після проходження ними програми підготовки, вивчення основних положень військового законодавства України, військових статутів стосовно їх прав та обов`язків, виконання вправи стрільби із стрілецької зброї, але не пізніше ніж через місяць від дня прибуття до військової частини.
У свою чергу, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, додержуватися військової дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою, не допускати негідних вчинків, у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира, а після повернення доповідати йому про прибуття.
Проте, військовослужбовець ОСОБА_5 у порушення вищевказаних норм законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив злочини проти встановленого порядку несення військової служби за наступних обставин.
Так, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_6 від 27.10.2025 № 1331 (з основної діяльності), військовослужбовцю ОСОБА_5 наказано пройти підготовку на базі 1 навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 в період з 28.10.2025 до 18.12.2025 за «Програмою базової загальновійськової підготовки (для підготовки мобілізаційних ресурсів) ТП 7-00(206)246.63» (шосте видання), затвердженою 10.07.2025 Головнокомандувачем Збройних Сил України, та скласти Військову присягу на вірність Українському народові.
Письмовий наказ командира військової частини НОМЕР_1 полковника
ОСОБА_6 від 27.10.2025 № 1331 (з основної діяльності) є законним, тобто таким, що виданий в межах повноважень військової службової особи, чіткий, зрозумілий та не містить подвійного тлумачення, а також реальний до його виконання. 
Командир військової частини НОМЕР_1 за своєю посадою та військовим званням є начальником для всього особового складу військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 . 
На виконання вказаного вище наказу, командиром 3 навчальної роти 1 навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_7 , у присутності начальника штабу 1 навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_8 , тимчасово виконувача обов`язків заступника командира 1 навчального батальйону з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_9 , а також інших військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , 28.10.2025, приблизно о 14 год 25 хв, під час шикування, перебуваючи за місцем тимчасового розташування військової частини НОМЕР_1 у лісосмузі неподалік від АДРЕСА_2 , військовослужбовцю ОСОБА_5 доведено в усній формі наказ командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_6 від 27.10.2025 № 1331 (з основної діяльності) щодо проходження підготовки на базі НОМЕР_2 навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 в період з 28.10.2025 до 18.12.2025 за «Програмою базової загальновійськової підготовки (для підготовки мобілізаційних ресурсів) ТП 7-00(206)246.63» та складання Військової присяги на вірність українському народові.
Після цього, військовослужбовець ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, перебуваючи у вищевказаному місці, відкрито відмовився виконати письмовий наказ командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_6 від 27.10.2025 № 1331 (з основної діяльності).
При цьому, від військовослужбовця ОСОБА_5 жодних скарг, у тому числі на стан здоров`я, не надходило. 
Зазначені умисні дії військовослужбовця ОСОБА_5 хоча і не спричинили тяжких наслідків, але стали передумовою зниження бойової готовності військового підрозділу в умовах війни, а також завдали шкоди авторитету органам військового управління і є небезпечним діянням, яке посягає на встановлений порядок підлеглості та військової дисципліни і породжує неорганізованість та безладдя у військових частинах, негативно позначається та боєготовності та боєздатності військових формувань.
Крім цього, військовослужбовець ОСОБА_5 , діючи з мотивів ухилитися від проходження військової служби в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , з моменту його призначення 11.03.2025 на посаду курсанта військової частини НОМЕР_1 по 28.10.2025 включно, відкрито відмовився від несення обов`язків військової служби, зокрема від проходження курсу базової загальновійськової та фахової підготовки, носіння військової форми одягу, дотримання правил військової ввічливості, поведінки та військового вітання, використання зброї, виконання вправ стрільби зі стрілецької зброї, дотримання внутрішнього розпорядку дня, складання Військової присяги на вірність українському народові та виконання свого Конституційного обов`язку щодо захисту Батьківщини, про що 28.10.2025, приблизно о 14:25 год, перебуваючи за місцем тимчасового розташування військової частини НОМЕР_1 у лісосмузі неподалік АДРЕСА_2 , заявив усно під час доведення йому в усній формі наказу командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_6 від 27.10.2025 № 1331 (з основної діяльності).
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень не визнав та показав, що 11 березня 2025 року потрапив до військової частини, де навчання не проходив, оскільки є віруючою людиною і релігія забороняє йому брати у руки зброю. Перебуваючи у частині виконував певну роботу, тому вважав, що таким чином проходить альтернативну службу. При цьому отримував грошове забезпечення. Має рідних на території Луганської області та РФ, тому не може проти них воювати, оскільки у нього відсутня мотивація. У жовтні 2025 року у присутності інших військовослужбовців відмовився від виконання оголошеного командиром наказу про навчання. 
Незважаючи на повне невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.402 та ч.4 ст.409 КК України, суд вважає, що його винуватість підтверджується сукупністю обставин, встановленими в судовому засіданні та наступними доказами, повністю дослідженими і безпосередньо перевіреними судом в процесі розгляду даного кримінального провадження, а саме:
-показами у судовому засіданні свідка ОСОБА_9 , офіцера психологічної підтримки та супроводу військової частини НОМЕР_1 , який показав, що після прибуття до військової частини, ОСОБА_5 відмовився від переодягання у військову форму та виконання наказів. Останній виконував лише побутові завдання: носив воду у столову, займався заглибленням наметів, тобто робив те, що не пов`язано з військовою службою. Наприкінці жовтня 2025 року у розташуванні навчального батальйону під час шикування особового складу і доведення майором ОСОБА_7 наказу командира військової частини, солдат ОСОБА_5 відмовився від його виконання, а саме складання військової присяги та проходження базової військової підготовки. Чому ОСОБА_5 відмовився від виконання наказу не пам`ятає. Разом з ОСОБА_5 відмовилися виконувати цей наказ ще група військовослужбовців. Всіх цих військовослужбовців затримали працівники військової служби правопорядку;
-показами у судовому засіданні свідка ОСОБА_7 , який показав, що є командиром 3 навчальної роти військової частини НОМЕР_1 . До обов`язків курсанта підрозділу серед іншого входить носіння військової форми, брати до рук зброю, після навчання скласти військову присягу. Виконання господарських робіт в частині не вважається проходженням військової служби. 28 жовтня 2025 року оголошував групі військовослужбовців наказ командира в/ч НОМЕР_1 про проходження базової військової підготовки та складання присяги. ОСОБА_5 входив до складу цієї групи та від виконання оголошеного наказу відмовився. За «відмовниками» зберігається грошове забезпечення, і вони мають статус військовослужбовців. 
- даними направлення ОСОБА_5 на проходження військово-лікарської комісії від 06.03.2025, відповідно до якого він придатний до військової служби;
- заявою ОСОБА_5 на адресу слідчого 5 СВ ТУ у м.Києві від 09.12.2025, у якій він відмовляється від з особистих міркувань, а саме з релігійних поглядів;
- даними карти професійно-психологічного відбору кандидата ІНФОРМАЦІЯ_3 від 06.03.2025, згідно з якою військовозобов`язаний ОСОБА_5 пройшов психологічне обстеження та професійне вивчення, за результатами яких рекомендований для проходження військової служби за мобілізацією;
- даними поіменного списку військовозобов`язаних та резервістів, які призвані ІНФОРМАЦІЯ_4 та відправлені у складі команди « НОМЕР_3 », № 1537/10/1459 від 10 березня 2025 року, з якої вбачається, що солдат ОСОБА_5 за висновком військово-лікарської комісії придатний, за результатами проведення професійно-психологічного відбору рекомендується до проходження військової служби;
- копією військового квитка серії НОМЕР_4 від 06.03.2025 на ім`я ОСОБА_5 ;
- витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 70 від 11.03.2025, відповідно до якого військовослужбовця, призваного за мобілізацією, солдата ОСОБА_5 , що прибув із ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 11 березня 2025 зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення, призначено на посаду курсанта, ВОС-100, до 4 навчальної роти 1 навчального батальйону;
- копією наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 1331 від 27.10.2025 щодо проходження особами, призваними на військову службу під час мобілізації, зокрема, ОСОБА_5 , підготовки на базі 1 навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 з 28.10.2025 до 18.12.2025 за «Програмою базової загальновійськової підготовки (для підготовки мобілізаційних ресурсів) ТП 7-00(206) 246.63» та складання Військової присяги;
- даними протоколу огляду від 28.10.2025 (час огляду з 21:30 год до 22:30 год), згідно з яким оглянуто носій інформації micro-sd 64 Gb, та носієм інформації micro-sd 64 Gb з відеозаписами, на яких зафіксовано доведення командиром 3 навчальної роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 групі військовослужбовців наказу командира в/ч НОМЕР_1 про проходження базової військової підготовки та складання військової присяги та доведення кримінального законодавства щодо наслідків порушення військової служби. На 00:30 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи у цивільному одязі, відмовляється від виконання доведеного наказу з посиланням на свої релігійні переконання. 
Дослідивши безпосередньо та оцінивши всі вищезазначені докази відповідно до вимог статей 86, 87, 94 КПК України, суд вважає їх належними і допустимими, оскільки вони у своїй сукупності прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та отримані у порядку встановленому цим Кодексом. 
Враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, а саме непокори, тобто відкритої відмови виконати наказ начальника, вчиненої в умовах воєнного стану, та кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 409 КК України, а саме відмови від несення обов`язків військової служби, вчиненої в умовах воєнного стану. 
Щодо доводів сторони захисту про те, що він є віруючою людиною, відтак його релігійні переконання не дозволяють йому виконувати військовий обов`язок, суд зазначає, що військова служба за мобілізацією на сьогодні є першочерговим заходом з метою забезпечення національних інтересів держави, оскільки є нагальною потребою в умовах неспровокованого військового нападу з боку РФ. Тобто мобілізація з боку держави України є єдино необхідним та невідкладним заходом для запобігання агресії іншої держави, а сама ж держава по суті вже тривалий період часу перебуває у стані «оборонної війни». Під час мобілізації військовозобов`язаних можливість проходження альтернативної служби виключається, оскільки сама по собі мобілізація має на меті не просто несення військової служби, а захист Батьківщини від військового вторгнення іншої держави. Перебування держави у правовому режимі воєнного стану є вагомою причиною, щоб вести мову про необхідність виконання військового обов`язку усіма громадянами України. Військовий напад на державу та, відповідно, самооборона проти такої агресії є тим винятковим випадком, який дозволяє державі впроваджувати певні пропорційні обмеження для можливості відмови від військової служби з релігійних мотивів. Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 15.04.2025 у справі № 573/406/24.
До того ж виконання обов`язків військової служби без взяття до рук зброї та складання Військової присяги неможливе. 
Також суд зазначає, що стороною захисту не надано суду жодних документальних підтверджень щодо належності обвинуваченого до офіційної релігійної організації.
В обвинувальному акті зазначено обставину, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 , – щире каяття. 
Суд зазначає, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття – це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. 
У зв`язку з цим, щире каяття – це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю кримінального правопорушення; або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.
Обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень фактично не визнав, що свідчить про відсутність щирого каяття, у зв`язку з чим така пом`якшуюча обставина підлягає виключенню. 
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_5 , не встановлено.
Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд ураховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, ставлення обвинуваченого до вчиненого, особу обвинуваченого, який негативно характеризується за місцем служби, раніше не судимий, його вік, сімейний стан, відсутність обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання за ч. 4 ст. 402, ч. 4 ст. 409 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції цих статей.
Остаточне покарання ОСОБА_5 слід визначити відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. 
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Процесуальні витрати і речові докази відсутні.
До набрання вироком законної сили слід залишити ОСОБА_5 застосований до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою. 
Керуючись ст. 349, 371, 373, 374 КПК України, суд
у х в а л и в:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 4 ст. 402, ч. 4 ст. 409 КК України, та призначити йому покарання:
-за ч. 4 ст. 402 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;
-за ч. 4 ст. 409 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 3 (три) місяці.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_5 визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 3 (три) місяці.
Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_5 рахувати з 28 жовтня 2025 року. 
На підставі ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 28 жовтня 2025 року по дату набрання вироком законної сили з розрахунку день за день. 
До набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_5 застосований до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою ДУ «Новгород-Сіверська установа виконання покарань (№31)». 
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів із моменту його проголошення.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

 Суддя