Справа № 739/2603/25
Провадження № 2/739/48/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

29 квітня 2026 року          м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого - судді Чепурка В.В.,
за участю:
секретаря судового засідання – Лукаш Н.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

1. Описова частина
Стислий виклад позицій учасників справи
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАНС КАПІТАЛ» (далі – позивач), діючи через свого представника – Столітнього М.М., звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі – відповідачка) про стягнення заборгованості за кредитним договором №4470005 від 14 березня 2024 року в розмірі 21 050 грн. 00 коп.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до вказаного договору відповідачка отримала від ТОВ «Лінеура Україна» кредит у розмірі 2 000 грн. 00 коп. на строк 360 днів. Договір було укладено в електронній формі, відповідачка підписала його шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. У подальшому 25 жовтня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та позивачем, було укладено договір факторингу, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги до відповідачки за вказаним вище кредитним договором, зокрема й на проценти, що нараховувалися згідно договору після відступлення права вимоги. Відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, у результаті чого виникла прострочена заборгованість у розмірі 21 050 грн. 00 коп., з яких: 2 000 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту, 11 300 грн. 00 коп. заборгованість за процентами, нарахованими до відступлення права вимоги, 6 750 грн. 00 коп. заборгованість за процентами, нарахованими після відступлення права вимоги та 1 000 грн. 00 коп. заборгованість за штрафними санкціями, яка й підлягає стягненню на користь позивача.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, при цьому в матеріалах справи міститься його клопотання про розгляд справи без його участі.
Відповідачка у судове засідання не з`явилася, хоча неодноразово викликалася до суду належним чином. При цьому остання заяв по суті справи та про розгляд справи без її участі до суду не подала.
Представник відповідачки у судове засідання не з`явився, хоча неодноразово викликалася до суду належним чином. При цьому останній заяв по суті справи та про розгляд справи без його участі до суду не подав.
Заяви та клопотання учасників справи
Представником позивача було заявлено клопотання про витребування доказів, яке судом задоволено.
Інших заяв та клопотань від представників позивача, відповідачки та її представника не надходило.
Процесуальні дії у справі
Ухвалою від 16 грудня 2025 року судом відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд даної справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін у справі, при цьому роз`яснено відповідачці право подати відзив на позов та заперечення, а позивачу, у разі подання відповідачкою відзиву, право подати відповідь на відзив, а також визначено необхідні для вчинення вказаних дій строки.
Ухвалою суду від 05 березня 2026 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.
У зв`язку з розглядом справи у порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, те, що відповідачка та її представник, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, у судове засідання не з`явилися і відзиву на позов не подали, беручи до уваги позицію представника позивача, суд ухвалив здійснити розгляд справи за наявними у матеріалах справи доказами з постановленням заочного рішення.
Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється без участі сторін у справі, на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося.
2. Мотивувальна частина
Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та оцінка аргументів і доказів учасників справи
Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.
Як встановлено, 14 березня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачкою було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4470005, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 2 000 грн. 00 коп. на 360 днів зі сплатою зниженої процентної ставки у розмірі 0,01% на день у разі сплати першого платежу до 12 квітня 2024 року або протягом трьох днів після даної дати, та стандартної процентної ставки у розмірі 2,5% на день (а.с. 31-42).
Вказаний договір був підписаний відповідачкою за допомогою електронного підпису, шляхом використання одноразового пароля-ідентифікатора 87240 (а.с. 42) та шляхом обміну електронними повідомленнями, що передбачено положеннями статей 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статтями 6, 7, 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також узгоджується з висновками Верховного Суду, які містяться у постанові, винесеній 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19.
Пунктом 2.1 договору було передбачено, що кредит надається у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта на платіжну картку № НОМЕР_1 (а.с. 34).
Згідно довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 01 листопада 2024 року та витребуваних судом з АТ «Державний ощадний банк України» відомостей, на ім`я відповідачки емітовано банківську картку № НОМЕР_2 , на яку 14 березня 2024 року було зараховано кошти в сумі 2 000 грн. 00 коп. (а.с. 46, 113). 
Отже, ТОВ «Лінеура Україна» належним чином виконало свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором №4470005 щодо надання кредиту.
Як вбачається, незважаючи на визначені договором порядок та строки повернення кредиту відповідачка свої зобов`язання за договором належним чином не виконавала, платежів на погашення заборгованості не здійснювала, у зв`язку з чим, згідно розрахунку, складеного представником ТОВ «Лінеура Україна» станом на 25 жовтня 2024 року виникла заборгованості за вказаним кредитним договором у розмірі 14 300 грн. 00 коп., зокрема: 2 000 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту, 11 300 грн. 00 коп. заборгованість за процентами та 1 000 грн. 00 коп. заборгованість за нарахованими штрафними санкціями (а.с. 64-68).
Суд погоджується з наведеним вище розрахунком лише в частині розміру заборгованості за тілом кредиту.
Стосовно нарахованих за кредитним договором штрафних санкцій у розмірі 1 000 грн. 00 коп. суд зазначає наступне.
Так, пунктом 6.4 вказаного вище кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання / неналежного виконання зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів відповідачці нараховується штраф у розмірі 25% від суми невиконаного / неналежно виконаного зобов`язання. 
Відповідачка дійсно порушив свої зобов`язання щодо повернення отриманих кредитних коштів та сплати відсотків за вказаними вище кредитним договором.
Водночас, пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, на території України було введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та продовжує діяти на даний час.
У зв`язку з викладеним відповідачка на період дії в Україні воєнного стану звільняється від сплати штрафу за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором №4470005 у розмірі 1 000 грн. 00 коп. і вказаний штраф має бути списаний кредитодавцем. Відповідно доводи останнього про стягнення з відповідачки зазначеної неустойки є необґрунтованими.
Оцінюючи доводи позивача про наявність у відповідачки станом на 25 жовтня 2024 року за кредитним договором №4470005 заборгованості зі сплати процентів у розмірі 11 300 грн. 00 коп., суд враховує наступне.
Так, на момент укладення вказаного вище кредитного договору сторонами у справі дійсно було погоджено сплату відповідачкою зниженої процентної ставки у розмірі 0,01% на день у разі сплати першого платежу до 12 квітня 2024 року або протягом трьох днів після даної дати, та стандартної процентної ставки у розмірі 2,5% на день.
Відповідачка платежі на виконання своїх зобов`язань взагалі не здійснювала, у зв`язку з чим підстави для застосування зниженої процентної ставки відсутні.
Суд зазначає, що 24 грудня 2023 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ (далі – Закон України №3498-ІХ), яким, серед іншого, внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування» №1734-VIII (далі – Закон України №1734-VIII).
Так, частиною п`ятою статті 8 Закону України №1734-VIII, яка визначає реальну річну процентну ставку, денну процентну ставку та загальну вартість кредиту для споживача, передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
При цьому пунктом 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №1734-VIII було передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%.
Отже, з 14 березня 2024 року до 21 квітня 2024 року, відповідачка була зобов`язана сплачувати проценти у розмірі 2,5% на день, а з 22 квітня по 19 серпня 2024 року включно розмір денної процентної ставки не може перевищувати – 1,5%, а з 20 серпня 2024 року розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%.
Вирішуючи питання щодо розміру процентів, які відповідачка була зобов`язана сплачувати за кредитним договором №4470005 суд, з урахуванням викладеного вище, зазначає, що за період з 14 березня по 21 квітня 2024 року, тобто протягом перших 39 днів користування кредитними коштами відповідачка була зобов`язана сплачувати 2,5% на день, або ж загалом 97,5% (39 х 2,5%). При цьому за період з 22 квітня по 19 серпня 2024 року, тобто протягом наступних 120 днів, відповідачка була зобов`язана сплачувати 1,5% на день, або ж загалом 180 % (120 х 1,5%). А з 20 серпня по 25 жовтня 2024 року, тобто протягом решти 67 днів до моменту відступлення права вимоги відповідачка була зобов`язана сплачувати 1% на день, або ж загалом 67% (67 х 1%).
Відповідно за період користування кредитним коштами на підставі кредитного договору №4470005 з 14 березня 2024 року по 25 жовтня 2024 року відповідачка зобов`язана сплатити 344,5% (97,5 + 180% + 67%) від суми заборгованості.
Отже, розмір процентів, які відповідачка зобов`язана сплати згідно вказаного кредитного договору за період з 14 березня 2024 року по 25 жовтня 2024 року становить 6 890 грн. 00 коп. (2 000 грн. 00 коп. х 344,5%).
25 жовтня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та позивачем було укладено договір факторингу №25/10/2024, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги до відповідачки за вказаним вище кредитним договором, що підтверджується копією договору факторингу, витягом з реєстру боржників до вказаного договору, актом приймання – передачі реєстру прав вимоги та платіжними інструкціями про перерахування коштів на виконання зазначеного договору відступлення прав вимоги (а.с. 47-63).
Пунктом 1.1 договору факторингу передбачено, що фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту, плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.
Після відступлення права вимоги до відповідачки за кредитним договором №4470005 позивачем здійснено нарахування процентів за користування кредитними коштами у межах строку надання кредиту, визначено договором, за 135 днів з 26 жовтня 2025 року по 09 березня 2025 року в розмірі 6 750 грн. 00 коп. (а.с.69-70). 
Оцінюючи даний розрахунок суд зазначає, що позивач мав право нараховувати проценти за вказаним вище кредитним договором протягом решти загального строку надання кредиту, визначеного договором, що становив 134 дні та закінчився 08 березня 2025 року. Отже відповідачці могли бути нараховані проценти за ставкою 1% на день у розмірі 134% (134 х 1%) від тіла кредиту, що становить 2 680 грн. 00 коп. (2 000 грн. 00 коп. х 134%).
Відповідна сума процентів, які відповідачка зобов`язана сплатити за кредитним договором №4470005 за весь період кредитування становить 9 570 грн. 00 коп. (6 890 грн. 00 коп. + 2 680 грн. 00 коп.), а загальна сума заборгованості за даним кредитом становить 11 570 грн. 00 коп. (2 000 грн. 00 коп. + 9 570 грн. 00 коп.).
Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належний йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.
За змістом статті 516 ЦПК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до частини другої статті 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Згідно частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Оскільки в ході судового розгляду встановлено, що у відповідачки за кредитним договором №4470005 від 14 березня 2024 року виникла заборгованість в розмірі 11 570 грн. 00 коп.,при цьому право вимоги за вказаним договором на час розгляду справи належить позивачу, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову частково та стягнення зазначеної заборгованості з відповідачки на користь позивача. При цьому в задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю.
Судові витрати
Позивачем здійснено судові витрати на сплату судового збору у розмірі 2 422 грн. 40 коп. та заявлено витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. 00 коп., при цьому відповідачкою судові витрати не здійснювалися.
Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 1 331 грн. 46 коп. (11 570 грн. 00 коп. х 2 422 грн. 40 коп. / 21 050 грн. 00 коп.).
З приводу доводів представника позивача про здійснення витрат на надання професійної правничої допомоги у розмірі 10 000 грн. 00 коп., суд враховує, що пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Як вбачається, представник позивача у позовній заяві зазначено про здійснення судових витрат у розмірі 10 000 грн. 00 на надання правничої допомоги, на підтвердження чого надано копії договору, на підставі якого така допомога надавалася, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Столітнього М.М., ордера, акту прийому-передачі послуг від 04 грудня 2025 року, заява на виконання доручення до договору та рахунок на оплату.
Водночас, в матеріалах справи відсутні документи, що підтверджували б оплату позивачем професійної правничої допомоги на суму 10 000 грн. 00 коп., у зв`язку з чим підстави для стягнення вказаної суми коштів з відповідачки на користь позивача в якості компенсації витрат на професійну правничу допомогу відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 81-83, 141, 258-259, 263-268, 273, 280-289, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором №4470005 від 14 березня 2024 року в розмірі 11 570 (одинадцять тисяч п`ятсот сімдесят) гривень 00 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» судові витрати у розмірі 1 331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 46 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області за письмовою заявою відповідача, який має право подати її до Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У випадку залишення ухвалою суду заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене відповідачем шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду у загальному порядку в тридцятиденний строк з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. 
Рішення може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», ЄДРПОУ – 44559822, місцезнаходження: м. Київ, вул. Загородня, 15, офіс 118/2.
Відповідачка: ОСОБА_1 , РНОКПП – НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя           В.В. Чепурко