Справа № 275/244/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2026 року с-ще Брусилів
Брусилівський районний суд Житомирської області в складі: 
головуючої судді Данилюк О. С.
за участю секретаря с/з Марієвської Н.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Брусилів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова Марія Вікторівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, в обґрунтування позовних вимог зазначивши наступне. Так, між позивачем та АТ «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір № 630071257 від 20.12.2013 року, правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги від 21.06.2016 року є ТОВ «Кредитні ініціативи», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги від 26.12.2018 року є ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги від 16.01.2019 року є ТОВ «Вердикт Капітал». 
18.12.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. було вчинено виконавчий напис № 114993 у зв`язку із боргом за кредитним договором, укладеним між позивачем та АТ «Альфа-Банк», в якому позивачу як боржнику запропоновано задовольнити вимоги кредитора ТОВ «Вердикт Капітал» у розмірі 50 768, 30 грн., з врахуванням витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису.
13.01.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою М.В. на підставі виконавчого напису № 114993 від 18.12.2020 року було відкрито виконавче провадження № 64103531. 28.03.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою М.В. було винесено постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних, в якій згідно ухвали Брусилівського районного суду Житомирської області від 11.03.2024 було замінено стягувача у виконавчому провадженні № 64103531, відкритому на підставі виконавчого напису № 114993 від 18.12.2020 року, з ТОВ «Вердикт Капітал» на ТОВ «Дебт Форс».
Позивач вважає, що виконавчий напис було вчинено з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, і, як наслідок, було неправомірно відкрите провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису про звернення стягнення заборгованості з нього.
Просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 114993, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. 18 грудня 2020 р. про стягнення з нього заборгованості в розмірі 50 768, 30 грн., а також стягнути з ТОВ «Дебт Форс» на його користь безпідставно набуті кошти у розмірі 969 грн., стягнуті з позивача в межах виконавчого провадження № 64103531, а також сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.
В подальшому позивач уточнив позовні вимоги та просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 114993, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. 18 грудня 2020 р. про стягнення з нього заборгованості в розмірі 50 768, 30 грн., а також стягнути з ТОВ «Дебт Форс» на його користь сплачений судовий збір в сумі 1 331, 20 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн.
Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 01.04.2026 року у вказаній цивільній справі було відкрито спрощене позовне провадження.
Від представника відповідача ТОВ «Дебт Форс» до суду надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , за змістом якого відповідач позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав. Так, вважає, що кредитний договір, на підставі якого вчинено виконавчий напис, не містить заборон або будь-яких обмежень щодо заборони використання позасудового способу захисту майнових інтересів кредитора, а так само чинне законодавство України також не містить будь-яких обмежень щодо вчинення виконавчого напису, що, на думку відповідача, цілком підтверджує правомірність вчинених дій попереднім кредитором ТОВ «Вердикт Капітал» та нотаріусом. Вказав, що приватному нотаріусу були надані всі документи для вчинення наведеної нотаріальної дії, що, як вважає відповідач, спростовує позовні вимоги ОСОБА_1 та підтверджує законність дій нотаріуса при вчиненні виконавчого напису. Також відповідач вважає, що позивач не надав суду доказів, які б свідчили про погашення ним боргу за кредитним договором, по якому було вчинено виконавчий напис, що також свідчить про законність та обґрунтованість його вчинення. Крім того зазначив, що в межах виконавчого провадження, відкритого на виконання оскаржуваного виконавчого напису, будь-яких коштів на користь ТОВ «Дебт Форс» не стягувалось. За таких обставин просив в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити. Також вважає завищеним, не співмірним зі складністю справи розмір витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, а також не підтвердженим жодними доказами, через що в їх стягнення просив також відмовити.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надіслав до суду клопотання про проведення судового засідання в його відсутність, уточнені позовні вимог підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити (а.с. 14). 
Представник відповідача ТОВ «Дебт Форс», а також треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова Марія Вікторівна, в судове засідання також не з`явились, будучі належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідними повідомленнями, надісланими до їх електронного кабінету, про причини своєї неявки суду не повідомили, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутність.
Суд, дослідивши подані письмові докази, всебічно перевіривши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що 18 грудня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. було вчинено виконавчий напис № 114993 про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № 630071257 від 20.12.2013 року, укладеним з АТ «Альфа-Банк», в загальному розмірі 46 153 гривні (а.с. 9).
При вчиненні нотаріальної дії нотаріус керувався ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172.
13.01.2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової М.В. було відкрито виконавче провадження № 64103531 з виконання виконавчого напису № 114993, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором в розмірі 46 153 гривні (а.с. 11).
Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової М.В. від 28.03.2024 року було замінено стягувача у виконавчому провадженні № 64103531 з ТОВ «Вердикт Капітал» на ТОВ «Дебт Форс» (а.с. 12).
При цьому позивач вважає виконавчий напис № 114993 таким, що не підлягає виконанню, оскільки він вчинений з порушенням вимог чинного законодавства України.
Таким чином, між сторонами виникли спірні правовідносини щодо неправомірності вчинення виконавчого напису нотаріуса, які регулюються спеціальним законодавством України.
Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.
Згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо до вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлений інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчиненні» № 2 від 31.01.1992 при вирішенні справ, пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами.
За змістом ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так, п. 2 розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999, в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, було встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Тобто саме вказані зміни до Переліку дозволяли кредиторам звертатися до нотаріуса для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, оформленими не тільки в нотаріальному порядку, але і в простій письмовій формі.
Разом з тим, Київський апеляційний адміністративний суд своєю постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною в частині з моменту її прийняття постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині пункту 2 змін, що вносилися до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001, в якій у п. 1 Переліку в редакції від 29.11.2001 передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При цьому п. 2 взагалі не передбачено в діючому Переліку.
Тобто під час видачі оскаржуваного виконавчого напису приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. керувався визнаним нечинним законодавством, яке в дійсності не передбачало можливості вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений, а, отже, діяв в порушення норм ч. 2 ст. 87 Закону України «Про нотаріат».
При цьому, як зазначила у п. 95 постанови від 21.09.2021р., винесеної у справі № 910/10374/17, Велика Палата Верховного Суду, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Відповідно до п. 3.1 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
Пунктом 3.5 глави 16 розділу II зазначеного Порядку визначено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.
Таким чином, та обставина, що позивач не погоджується з існуванням заборгованості, а отже існує спір щодо стягнення заборгованості, спростовує безспірність заборгованості боржника.
Також, слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні повідомлення про наявність заборгованості за кредитним договором та намір ТОВ «Кредит Капітал» у позасудовому порядку шляхом вчинення виконавчого напису захистити свої порушені права.
При цьому згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, оскільки позивач не був у встановленому законом порядку проінформований про наявність у нього заборгованості за кредитним договором та розмір вказаної заборгованості, строк, у який належить погасити існуючу заборгованість, а також наслідки її непогашення, суд вважає, що заборгованість, визначена стягувачем та подана нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не є безспірною.
Таким чином, на думку суду, наявні достатні правові підстави вважати, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений з порушення вимог законодавства, через що він має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. 
За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, а тому сума судового збору в розмірі 1 331 грн. 20 коп., яка сплачена позивачем за подання до суду даної позовної заяви, підлягає стягненню з відповідача на його користь.
Щодо відшкодування витрат позивача на правничу допомогу суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, окрім іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача;у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Так, на підтвердження такого виду судових витрат позивачем долучено до позовної заяви витяг з договору про надання адвокатських послуг № 23/45208 від 20.02.2026, додаток № 1 до договору № 23/45208 від 20.02.2026, квитанцію про сплату 5 000 грн. за юридичні послуги (а.с. 4-6).
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, керуючись критеріями, що визначені ч. ч. 3, 5, 9 ст. 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 14.11.2019 року у справі № 826/15063/18.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95)зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
На підставі викладеного, суд вважає, що позивачем було документально доведено, що ним понесені витрати на правничу допомогу у даній справі на загальну суму 5 000 грн.
При цьому, враховуючи пропорційність витрат на професійну правничу допомогу до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, категорію та складність справи, яка є типовою та нескладною, по якій наявна узгоджена та усталена судова практика, а також враховуючи заперечення представника відповідача щодо розміру відшкодування та клопотання про їх зменшення, суд дійшов висновку про необхідність часткового стягнення на користь позивача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу адвоката, стягнувши їх у сумі 2 000, 00 грн. з відповідача.
З врахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова Марія Вікторівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, - задовольнити.
Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 114993, вчинений 18 грудня 2021 р. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем, про звернення стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в розмірі 46 153 гривні.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (місцезнаходження: 02121, місто Київ, Харківське шосе, будинок 201/203, літера А, офіс 602, код ЄДРПОУ 43577608) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на відшкодування понесених витрат зі сплати судового збору 1 331 гривню 20 копійок, на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 2 000 гривень, а всього 3 331 (три тисячі триста тридцять одну) гривню 20 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

  СУДДЯ	  О.С. Данилюк