П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/6766/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Майстренко Н.М. 
Суддя-доповідач - Гонтарук В. М. 
08 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Гонтарука В. М. 
суддів: Моніча Б.С.  Білої Л.М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Виконавчого комітету Житомирської міської ради Житомирської області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2025 року (ухвалене в м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради Житомирської області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Житомирської міської ради Житомирської області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2025 року позов задоволено частково.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Позивач своїм правом, передбаченим, ст.ст. 300, 304 КАС України не скористалась та не подала відзив на апеляційну скаргу.
Сьомий апеляційний адміністративний суд, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що Корольовським районним судом м. Житомира розглядалася справа № 296/3527/18, у якій встановлено обставини, за яких позивач з 1987 року перебував у загальній черзі для отримання житла в УМВС України в Житомирській області і в 1990 році був внесений у списки для першочергового отримання житла, а у 1992 році у списки позачергового отримання житла як ліквідатор аварії на ЧАЕС. 14.05.2004 року на підставі рішення ЖПК УМВС України в Житомирській області від 26.02.2002 року йому було видано ордер на вселення чотирьох осіб (його, колишньої дружини та двох дочок) у трикімнатну квартиру житловою площею 36,5 м.кв. по проїзду Івана Богуна, 4 у м. Житомирі. В зв`язку з наданням вказаної квартири його було знято з квартирного обліку. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 06.02.2017 у справі № 296/90/12-ц було скасовано рішення житлово-побутової комісії УМВС України в Житомирській області від 26.06.2002 в частині зняття позивача та його сім`ї з квартирного обліку. Відповідно до постанови КМ України від 16.09.2015 року № 730 ліквідовано територіальні органи МВС, зокрема УМВС України в Житомирській області, та утворено нові юридичні особи публічного права - територіальні органи Національної поліції, в тому числі головне управління Національної поліції в Житомирській області, яке не є правонаступником міліції. Рішенням Виконавчого комітету Житомирської міськради від 15.03.2016 року № 89 виключено УМВС України в Житомирській області з переліку підприємств, установ, організацій м. Житомира, які здійснюють квартирний облік громадян за місцем їх роботи, які потребують поліпшення житлових умов. 13.02.2018 року позивач звернувся до міського голови з заявою про внесення його та членів його сім`ї у списки для отримання житла, на що отримав відповідь, в якій відповідач роз`яснив порядок постановки на облік потребуючих поліпшення житлових умов. При цьому його не було постановлено на квартирний облік.
У зв`язку з викладеним позивач, звертаючись у квітні 2018 року з позовом до Корольовського районного суду м. Житомира, просив визнати неправомірними дії та бездіяльність Житомирської міської ради щодо невнесення його із сім`єю в списки для отримання житла (поліпшення житлових умов) відповідно із збереженням попереднього часу перебування на квартирному обліку за місцем роботи, а також зобов`язати Житомирську міську раду внести його з сім`єю в списки для отримання житла (поліпшення житлових умов): з 1987 року – у загальну чергу; з 1990 року - у списки першочергового отримання житла; з 1992 року - у списки позачергового отримання житла.
Розглянувши спір, Корольовський районний суд м. Житомира рішенням від 13.03.2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Житомирської міської ради про визнання неправомірними дій та бездіяльності відмовив за безпідставністю.
Зокрема, як зазначив районний суд у вказаному рішенні, позивач, перебуваючи на квартирному обліку в УМВС України в Житомирській області у списках для першочергового отримання житла та позачергового отримання житла як ліквідатор аварії на ЧАЕС, отримав житло у вигляді трьохкімнатної квартири на сім`ю у складі чотирьох чоловік, в результаті чого на час виділення вказаної квартири були враховані потреби його сім`ї в житлі з врахуванням всіх обставин (склад сім`ї, статус членів сім`ї, та ін.). Позивач заселився у виділену йому квартиру і спору з приводу невідповідності виділеної квартири його потребам не порушував (доказів протилежного суду не надано).
Відтак, Корольовський районний суд м. Житомира дійшов висновку про відсутність підстав для постановки позивача на квартирний облік у виконавчому комітеті Житомирської міської ради з часу перебування на квартирному обліку за місцем роботи, оскільки за тією чергою він вже отримав житло.
При цьому судом було враховано, що відповідно до відповіді за підписом голови ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області від 31.01.2018 року № в-Ник/31 облікова справа позивача у 2002 році була направлена відповідно до п.24 Правил до Виконавчого комітету Житомирської міської ради для зберігання як така, по якій громадяни отримали жиле приміщення, в зв`язку з чим заява позивача про постановку на квартирний облік, адресована особі, що відповідно до наведених норм чинного законодавства не уповноважена вирішувати поставлені в ній питання та до неї не додані документи, необхідні для постановки на квартирний облік.
На підставі викладеного суд відмовив у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Постановою Житомирського апеляційного суду від 05.08.2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Постановою Верховного Суду у справі №296/3527/18 від 06.05.2020 року визнано передчасними висновки судів про необґрунтованість позову з тих підстав, що позивач не підлягав внесенню до списків, оскільки відповідно до встановлених обставин рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 06 лютого 2017 року у справі №296/90/12-ц скасовано рішення житлово-побутової комісії УМВС України в Житомирській області від 26 червня 2002 року у частині зняття позивача та його сім`ї з квартирного обліку. Незалежно від підстав визнання такого зняття недійсним (у цьому випадку через формальні порушення процедури) наведеним рішенням позивач фактично поновлений у цих списках.
Також у червні 2020 року позивач звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом до Виконавчого комітету Житомирської міської ради у справі № 296/5268/20, у якому просив визнати неправомірними дії Виконавчого комітету Житомирської міської ради щодо невнесення його в списки для отримання житла відповідно із збереженням попереднього часу перебування на квартирному обліку за місцем роботи; зобов`язати відповідача внести його з сім`єю в списки для отримання житла; зобов`язати відповідача забезпечити житловою площею протягом року відповідно до ст.20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 01.07.2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Житомирського апеляційного суду рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 01.07.2021 року скасоване з ухваленням нового судове рішення, яким визнано неправомірними дії Виконавчого комітету Житомирської міської ради щодо невнесення ОСОБА_1 та членів його сім`ї у списки осіб для отримання житла із збереженням попереднього часу перебування на квартирному обліку за місцем роботи; зобов`язано Виконавчий комітет Житомирської міської ради внести позивача та членів його сім`ї у списки осіб для отримання житла з часу перебування на квартирному обліку за місцем роботи. У задоволенні решти вимог відмовлено.
На виконання судової постанови 01.03.2023 року Виконавчим комітетом було прийнято рішення № 188 "Про взяття на квартирний облік, включення до списків першочергового та позачергового одержання жилих приміщень і упорядкування черги за місцем проживання. Згідно пункту 6 цього рішення внесено ОСОБА_1 та членів його сім`ї у списки осіб для отримання житла у виконавчому комітеті міської ради з часу перебування на квартирному обліку за місцем роботи.
Своєю чергою, 09.10.2023 року позивач звернувся до Виконавчого комітету із заявою, у якій, посилаючись на надання 15.05.2023 року до відділу по розподілу житла пакету документів, необхідних для формування облікової справи, просив повідомити про місце в чергах для отримання житла, зокрема, порядковий номер, дату тощо.
В зв`язку з неотриманням у встановлений строк відповіді на своє звернення, позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з відповідним позовом, у якому просив зобов`язати Виконавчий комітет повторно розглянути його заяву від 09.10.2023 року.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 18.09.2024 року у справі № 240/33084/23 позов задоволено та зобов`язано Виконавчий комітет повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.10.2023 року.
На виконання вказаного судового рішення Виконавчий комітет Житомирської міської ради листом від 10.10.2024 року № 36/4544 поінформував позивача, зокрема, про прийняте рішення № 188 від 01.03.2023 року, а також про те, що в зв`язку із знищенням попередньої особової справи за збігом строку зберігання, про що позивача було повідомлено також і листом від 07.11.2023 року, необхідно сформувати нову особову справу позивача, для якої слід подати перелік документів для взяття на квартирний облік із збереженням часу перебування на квартирному обліку за місцем роботи.
При цьому, відповідач вказав на те, що рішенням Виконавчого комітету Житомирської ради від 21.12.2020 року № 1535 затверджено інформаційну картку адміністративної послуги "Взяття громадян на квартирний облік за місцем проживання, в тому числі зі збереженням часу перебування на квартирному обліку за місцем роботи", якою визначено умови отримання адміністративної послуги та вичерпний перелік документів, необхідних для її отримання.
Зобов`язав позивача надати документи за переліком, зазначеним на сторінці 5 листа від 10.10.2024 року.
Не погоджуючись з такою відповіддю та викладеними у ній вимогами, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
За змістом статті 1 Закону України «Про звернення громадян» (далі - Закон №393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги (стаття 3 Закону №393/96-ВР).
Статтею 5 Закону №393/96-ВР встановлено вимоги до звернення. Так, звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. Звернення може бути усним чи письмовим.
Звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду (стаття 7 Закону №393/96-ВР). Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями. У частині третій статті 15 Закону України «Про звернення громадян» зазначено, що відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку надається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
За приписами статті 19 Закону №393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.
Відповідачем розглянуто заяву позивача без визначення правового статусу документа, а саме, чи вона є зверненням громадянина чи запитом на публічну інформацію.
Зміст заяви від 09.10.2023 року дає підстави для висновку, що вона містить ознаки звернення громадянина та, відповідно, має розглядатись відповідно до Закону України "Про звернення громадян".
Аналізуючи надану відповідачем відповідь від 10.10.2024 року, суд дійшов висновку, що виконавчий комітет, відповідаючи на звернення, обмежився загальним викладом обставин спірної ситуації та положень Правил № 470 щодо порядку взяття громадян на квартирний облік.
В контексті поставленого позивачем запитання щодо повідомлення його номера у черзі на житло відповіді на таке запитання відповідачем не надано та не пояснено причин, за яких відповідач позбавлений можливості повідомити такі відомості. Також не поінформовано про те, чи внесено позивача в Книгу обліку громадян які перебувають у черзі на одержання жилих приміщень і з якої дати, чи такі дії не вчинено і з яких причин. Не вказано дату, з якої позивач з членами своєї сім`ї має бути внесений у списки квартирного обліку.
Ймовірною причиною неможливості надати конкретну інформацію щодо номера у черзі є відсутність особової справи та відповідних списків квартирного обліку, однак, ці обставини мали бути належно роз`яснені заявнику у офіційній відповіді, позаяк ставлення заявника до отриманої інформації не повинне ґрунтуватися на припущеннях чи здогадах.
Щодо витребування від позивача документів за повним переліком, наведеним на сторінці 5 листа-відповіді від 10.10.2024 року, яке позивач вважає протиправним, суд зазначає таке.
Надавши позивачу повний перелік документів, необхідних для отримання адміністративної послуги «Взяття громадян на квартирний облік за місцем проживання, у тому числі зі збереженням часу перебування на квартирному обліку за місцем роботи», відповідач належно не обґрунтував, на підставі якого нормативно-правового акта саме такий перелік застосовується до ситуації позивача, оскільки у даному випадку йдеться не про первинне взяття позивача та членів його сім`ї на квартирний облік, а про внесення їх до списків як осіб, незаконно знятих із квартирного обліку.
Надмірна загальна інформація у листі-відповіді від 10.10.2024 року №36/4544, не пов`язана безпосередньо із запитанням заявника, призвела до повторного звернення позивача до суду з приводу його заяви від 09.10.2023 року.
Суд зауважує, що визначення конкретного переліку документів, необхідних для поновлення або внесення позивача до списків, належить до компетенції відповідного органу місцевого самоврядування. У зв`язку з тим, що матеріали особової справи позивача були знищені у зв`язку із закінченням строку їх зберігання, виконком має право вимагати подання певних документів, проте, зобов`язаний чітко зазначити, яким саме нормативним актом передбачено подання такого переліку документів у подібних ситуаціях.
При цьому, судом також не виключається наявність у відповідача вірогідної можливості відновити матеріали особової справи чи їх частину на підставі судових рішень, архівних документів, копій, чи інших доказів, не вимагаючи від позивача додаткових документів.
Крім цього, як слідує із сторінки 3 листа-відповіді від 10.10.2024 року, перелік документів, який вимагався раніше листом від 07.10.2023 року, був значно менший.
Зазначаючи про необхідність подання позивачем певних документів, відповідач діяв у межах загального порядку, визначеного законодавством для взяття громадян на квартирний облік. Тому сам по собі факт витребування від позивача переліку документів, необхідних для формування особової житлової справи, яка у відповідача відсутня, не може розцінюватися як протиправна дія.
Водночас, наявні ознаки того, що відповідач, витребовуючи від позивача зазначені документи, не навів конкретних нормативно-правових актів, які б обґрунтовували обов`язок позивача подавати саме ці документи у цій ситуації. 
Через це витребування зазначених документів без посилання на відповідну нормативну підставу може розцінюватися як неправомірне, оскільки позивач не отримав від відповідача роз`яснення щодо правових підстав такої вимоги.
Стосовно зауважень позивача про те, що він вже надав відповідачу усі необхідні документи, суд вважає необхідним зазначити, що строки зберігання особових справ є обмеженими, і після їх закінчення документи підлягають знищенню. 
За таких обставин позивач міг передбачити потребу у подальшому підтвердженні свого статусу чи права на облік та забезпечити збереження копій документів, які подавалися раніше. Відсутність обов`язку за законом не звільняє особу від ризику, пов`язаного із неможливістю відновлення втрачених матеріалів. 
Належне виконання рішення про внесення позивача до списків осіб, які перебувають на квартирному обліку, потребує взаємних дій як з боку відповідача, так і з боку позивача. 
Зокрема, позивач має сприяти реалізації зазначеного рішення шляхом подання необхідних документів і відомостей, передбачених законодавством для взяття громадян на квартирний облік.
Підсумовуючи викладене вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем не в повній мірі доведено правомірність своєї поведінки з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до частини 4 статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази, що містяться в матеріалах адміністративної справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлений позов слід задовольнити частково, обравши правильний і найбільш ефективний спосіб захисту порушених прав позивача шляхом визнання протиправними дій відповідача, які полягають у неналежному обґрунтуванні подання документів для внесення у списки осіб для отримання житла у виконавчому комітету міської ради з часу перебування на квартирному обліку за місцем роботи, а також визнання протиправною бездіяльності, яка полягає у нерозгляді по суті заяви позивача від 09.10.2023 року, зобов`язавши відповідача повторно розглянути заяву від 09.10.2023 року та надати позивачу повну інформацію з урахуванням висновків суду, викладених в судовому рішенні.
Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено. 
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Виконавчого комітету Житомирської міської ради Житомирської області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 		Гонтарук В. М.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Моніч Б.С.    Біла Л.М.