Справа № 169/361/26
Провадження № 2/169/502/26

ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2026 року       селище Турійськ 

Турійський районний суд Волинської області в складі
головуючого Тітівалова Р. К.,
з участю
секретаря судового засідання Веремчук Л. Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

в с т а н о в и в:

09 квітня 2026 року до суду надійшов позов Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» (далі – ТОВ «Коллект центр») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивований тим, що 26 вересня 2019 року між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі – АТ «Альфа-Банк») та ОСОБА_1 укладена угода про надання кредиту № 491011942, згідно з умовами якої Банк надав відповідачу кредит в розмірі 32317,83 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 39,9 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом на строк 60 місяців. Право вимоги за вказаним кредитним договором на підставі договорів факторингу від 17 травня 2021 року перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФЛЕКСІС» (далі – ТОВ «ФК «ФЛЕКСІС»), а 18 травня 2021 року – до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі – ТОВ «Вердикт Капітал»). 10 січня 2023 року підставі договору факторингу право вимоги перейшло до ТОВ «Коллект центр». Вказуючи, що у зв`язку з невиконанням відповідачем належним чином умов Договору у нього виникла заборгованість в розмірі 90054 гривні, позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості та судові витрати. 
19 травня 2026 року представниця відповідача – адвокатка Савчук Н. В., подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в позові, вказуючи на відсутність доказів отримання кредитних коштів, неукладеність кредитного договору, безпідставне нарахування процентів після відступлення права вимоги, недоведеність заборгованості, неспівмірність розміру витрат на правничу допомогу. (а. с. 100-103). Також подала заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності (а. с. 105-106).
Представниця позивача 25 травня 2026 року подала відповідь на відзив, в якій вказала на необґрунтованість викладених у відзиві доводів представниці відповідача, відсутність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності та просила позов задовольнити (а. с. 107-112).
26 травня 2026 року представниця відповідача подала заперечення на відповідь (а. с. 118-119).
У судове засідання представник позивача не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, 01 липня 2026 року подав до суду заяву, в якій просив позов задовольнити та розглядати справу без його участі (а. с. 194).
Відповідач та його представниця в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені (а. с. 193), у відзиві на позовну заяву просили справу розглядати за їхньої відсутності (а. с. 103). 
Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (частина перша статті 1056-1 ЦК України). 
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Судом встановлено, що 26 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Альфа- Банк» з офертою на укладення угоди про надання кредиту № 491011942, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, в якій останній просив відкрити поточний рахунок у гривні на його ім`я та встановити кредитний ліміт у розмірі 32317,83 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 39,9% річних на строк 60 місяців (до 27 вересня 2024 року) (а. с. 9, 10).
Також сторони договору узгодили Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг (а. с. 12)
До договору Банк додав паспорт споживчого кредиту, в якому зазначені умови надання кредитних коштів і який 26 вересня 2019 року підписаний відповідачем (а. с. 13).
Розмір мінімального платежу – 1250,23 гривень до 19 числа кожного місяця, Банк має право на договірне списання.
Підписавши оферту відповідач підтвердив, що акцепт пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 491011942 отримав в день складання оферти – 26 вересня 2019 року (а. с. 10).
Банк, надавши відповідачу кошти, свої зобов`язання за договором виконав.
Отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними підтверджується випискою по належному відповідачу рахунку (а. с. 160-188).
Наведені обставини свідчать про те, що між первісним кредитором та відповідачем у цій справі виникли договірні зобов`язання, які випливають з кредитного договору, цей договір є укладеним відповідно до вимог статті 1054 ЦК України, оскільки передача грошей відбулася і сторони кредитного договору досягнули згоди відносно всіх його істотних умов. 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
У частині першій статті 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).
Відступлення права вимоги по суті – це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
З матеріалів справи видно, що 17 травня 2021 року між ТОВ «ФК «ФЛЕКСІС» та АТ «АЛЬФА БАНК» укладений договір факторингу № 2 (а. с. 16-19).
Відповідно до пункту 2.1 вказаного договору ТОВ «ФК «ФЛЕКСІС» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «АЛЬФА-БАНК» за плату, а АТ «АЛЬФА- БАНК» відступає ТОВ «ФК «ФЛЕКСІС», а ТОВ «ФК «ФЛЕКСІС» набуває належне АТ «АЛЬФА БАНК» право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведений в Додатку № 1-1 до Договору.
Уповноважені представники АТ «АЛЬФА -БАНК» та ТОВ «ФК «ФЛЕКСІС» підписали акт прийому-передачі Реєстру боржників 17 травня 2021 року (а. с. 20).
Зобов`язання по оплаті договору факторингу фактором повністю виконані (а. с. 25).
З додатку № 1-1 до договору факторингу № 2 видно, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 491011942 від 26 вересня 2019 року становить 47877,3 гривень, яка складається із заборгованості за тілом кредиту на суму 31419,14 гривень, за процентами – 16358,16 гривень, за пенею – 100 гривень (а. с. 23).
18 травня 2021 року між ТОВ «ФК «ФЛЕКСІС», до якого перейшло право вимоги від АТ «АЛЬФА-БАНК», та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладений договір факторингу № 18-05/21 (а. с. 26-31).
Відповідно до пункту 2.1 вказаного договору ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ФК «ФЛЕКСІС» за плату, а ТОВ «ФК «ФЛЕКСІС» відступає ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», а ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуває належне ТОВ «ФК «ФЛЕКСІС» право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведений в Додатку № 1-1 до Договору.
Уповноважені представники ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «ФК «ФЛЕКСІС» підписали акт прийому-передачі Реєстру боржників 18 травня 2021 року (а. с. 38).
Зобов`язання по оплаті договору факторингу фактором повністю виконані (а. с. 33-37).
З додатку №1-1 до договору факторингу № 2 видно, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 491011942 від 26 вересня 2019 року становить 47877,3 гривень, (а. с. 40, 42).
10 січня 2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладений договір факторингу № 10-01/2023 (а. с. 43-48).
Відповідно до пункту 2.1 вказаного договору ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступає шляхом продажу ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» належні ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», а ТОВ «КОЛЛКЕТ ЦЕНТР» набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до боржників, зазначених у Додатках №1 та №3 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за договорами позики (кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них.
Уповноважені представники ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» підписали акт прийому-передачі Реєстру боржників 10 січня 2023 року (а. с. 52).
Відповідач ОСОБА_1 є в Реєстрі боржників до Договору факторингу №10-01/2023 від 10 січня 2023 року і його заборгованість за кредитним договором № 491011942 від 26 вересня 2019 року становить 68553,5 гривень, яка складається із заборгованості за тілом кредиту на суму 31419,14 гривень, за процентами – 37034,36 гривень, за пенею – 100 гривень (а. с. 56).
Аналіз наведених вище норм матеріального права та обставин справи в їх сукупності дає достатні підстави для висновку, що внаслідок послідовного укладення договорів факторингу права вимоги за кредитним договором № 491011942 від 26 вересня 2019 року, укладеним між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ОСОБА_1 , перейшло від ТОВ «ФК «ФЛЕКСІС» до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», а згодом до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» – позивача у цій справі.
Такі ж висновки щодо переходу й набуття права вимоги за договорами факторингу викладені в постанові Верховного Суду від 07 січня 2026 року у справі № 727/2790/25 (провадження № 61-13862св25).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
У цій справі кредитний договір, укладений між відповідачем та первісним кредитором, договори факторингу та додаткові угоди до них, укладені між первісним кредитором, ТОВ «ФК «ФЛЕКСІС», ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» в установленому законом порядку недійсними не визнані, у зв`язку з чим у розглядуваному випадку відповідно до положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності вказаних правочинів.
З наданого позивачем розрахунку, видно, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 491011942 від 26 вересня 2019 року становить 90054 гривні, яка складається із заборгованості за тілом кредиту на суму 31419,14 гривень, за процентами – 58534,86 гривень, за пенею – 100 гривень (а. с. 14-15).
Заборгованість за тілом кредиту та процентами за користування кредитними коштами розрахована відповідно до умов укладеного відповідачем кредитного договору з первісним кредитором в межах строку його дії – 60 місяців.
Нарахування процентів після відступлення права вимоги первісним кредитором є правильним і ґрунтується на положеннях статті 514 ЦК України, кредитного договору та договорів факторингу, на підставі яких кожен новий кредитор (ТОВ «ФК «ФЛЕКСІС», ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР») набував право вимоги первісного кредитора до відповідача ОСОБА_1 , включаючи право нарахування процентів за користування кредитними коштами (пункт 2.1 договорів факторингу).
З огляду на вказане, доводи представниці відповідача про необґрунтованість нарахування процентів після відступлення права вимоги первісним кредитором є безпідставними.
Посилання представниці відповідача на відсутність доказів отримання кредитних коштів, в зв`язку з чим кредитний договір є неукладеним, спростовуються випискою по належному відповідачу рахунку (а. с. 160-188).
Враховуючи, що відповідач фактично отримав та використовував кошти, надані первісним кредитором, що й було предметом укладеного Договору, але не повернув їх, то суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту, що ним фактично отримана і на час розгляду цієї справи не повернута, у розмірі 31419,14 гривень є підставними і підлягають до задоволення.
Також, виходячи зі змісту Договору, позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом підлягають до задоволення і з відповідача слід стягнути 58534,86 гривень процентів. 
Звертаючись до суду із цим позовом, позивач просив також стягнути з відповідача неустойку у розмірі 100 гривень.
За змістом стаття 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (стаття 551 ЦК України).
Відповідно до пункту 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.
Зазначена норма набрала чинності 04 липня 2020 року.
З огляду на вказане, відповідач звільняється від сплати нарахованої позивачем пені у розмірі 100 гривень і в цій частині позовних вимог слід відмовити.
Щодо позовної давності, про застосування якої просила представниця відповідача у відзиві.
Відповідно до статті 256, статті 257, частини другої статті 258 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).
У цій справі строк дії кредитного договору від 26 вересня 2019 року становить 60 місяців – до 27 вересня 2024 року.
Відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
За змістом пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану (виключений на підставі Закону № 4434-IX від 14 травня 2025 року та втратив чинність 04 вересня 2025 року).
Таким чином у період з 12 березня 2020 року по 01 липня 2023 року перебіг строків позовної давності був продовжений, а в період з 24 лютого 2024 року по 04 вересня 2025 року – зупинений.
Із цим позовом позивач звернувся до суду 09 квітня 2026 року – в межах строку позовної давності, у зв`язку з чим підстави для застосування наслідків спливу позовної давності, про що просила представниця відповідача, відсутні.
За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, та відповідно до зазначених норм матеріального права суд дійшов висновку про наявність у розглядуваному випадку передбачених законом підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, оскільки останній порушив його умови, що виразилося у неналежному виконанні договірних зобов`язань, а саме – в простроченні платежів згідно з умовами договору та неповерненні кредитних коштів.
Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 25000 гривень позивач надав договір про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01 липня 2024 року, прайс-лист АО «Лігал Ассістанс», заявку на надання юридичної допомоги № 1393 від 02 січня 2026 року, витяг з Акту № 19 про надання юридичної допомоги від 27 лютого 2026 року (а. с. 64-71). 
Представниця відповідача у відзиві на позов заперечувала щодо стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 25000 гривень, просила відмовити в стягнення такої суми витрат, вказуючи на неспівмірність та непропорційність такої суми до предмета спору й ціни позову, що в контексті положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України фактично є клопотанням про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.
Виходячи з принципів розумності, справедливості та співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката з і складністю цієї справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами) , часом, необхідним для виконання таких відповідних робіт (надання послуг) , обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт , ціною позову, суд погоджується з доводами сторони відповідача і вважає достатнім стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 гривень.
Таким чином, з урахуванням того, що позов задоволений частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір в розмірі 2659 гривень 47 копійок (2662,40 грн * 99,89 % = 2659,47 грн) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6992 гривні 30 копійок (7000 грн * 99,89 % = 6992,30 грн). 
На підставі викладеного, статей 526, 530, 549, 610, 612, 629, 634, 1054 Цивільного кодексу України та керуючись статтями 137, 141, 247, 263, 264, 265, 268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором № 491011942 від 26 вересня 2019 року в розмірі 89954 (вісімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят чотири) гривні, з яких заборгованість за тілом кредиту – 31419 (тридцять одна тисяча чотириста дев`ятнадцять) гривень 14 (чотирнадцять) копійок, заборгованість за процентами за користування кредитними коштами – 58534 (п`ятдесят вісім тисяч п`ятсот тридцять чотири) гривні 86 (вісімдесят шість) копійок.
У решті позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6992 (шість тисяч дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 30 (тридцять) копійок та судовий збір у розмірі 2659 (дві тисячі шістсот п`ятдесят дев`ять) гривень 47 (сорок сім) копійок.
Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», адреса місця знаходження: вулиця Мечнікова, 3, місто Київ, код ЄДРПОУ 44276926.
Представниця позивача: Ткаченко Марія Миколаївна, адреса місця знаходження: адреса місця знаходження: вулиця Мечнікова, 3, місто Київ.
Відповідач: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Представниця відповідача: ОСОБА_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Повне рішення складене 01 липня 2026 року.

Головуючий