ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 597/1559/25	Головуючий у 1-й інстанції Тренич А.Г. 	
Провадження № 33/817/327/26 	Доповідач - Тиха І.М.	
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2026 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Тиха І.М., за участю представника ОСОБА_1 - адвоката Полянчука В.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Хараїм О.В. на постанову Заліщицького районного суду Тернопільської області від 21 травня 2026 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - 
ВСТАНОВИЛА:
Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 665 грн. 60 коп.
Згідно із постановою суду, 26.10.2025 року о 17 год. 09 хв. в с.Дзвиняч по вул.Нагорінка, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Водій у встановленому законом порядку відмовився проходити огляд на визначення алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а також у медичному закладі охорони здоров`я відмовився. Від керування транспортним засобом відсторонений. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.5 ПДР .
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Хараїм О.В. просить постанову суду скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КупАП у зв`язку з відсутністю в діях його довірителя складу адміністративного правопорушення, або ж вирішити питання щодо можливості застосувати аналогію закону та призначити більш м`яке стягнення, ніж передбачено законом, відповідно до ст. 69 КК України, в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу без позбавлення права керувати транспортним засобом.
Посилається на те, що під час направлення ОСОБА_1 на огляд в заклад охорони здоров`я працівниками поліції було порушено встановлений законом порядок, оскільки відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008, а також Інструкції № 1452/735 від 09.11.2015, у разі відмови водія від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу або незгоди з його результатами, поліцейський зобов`язаний забезпечити проведення огляду водія в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на проведення таких оглядів. В той час, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення місцем події зазначено с. Дзвиняч Чортківського району Тернопільської області, до якого, відповідно до затвердженого Департаментом охорони здоров`я Тернопільської обласної військової адміністрації переліку закладів охорони здоров`я, уповноважених на проведення відповідних медичних оглядів, найближчим медичним закладом було КНП «Заліщицька центральна міська лікарня» Заліщицької міської ради, близько 8,1 км, тоді як працівники поліції направили його для проходження огляду до КНП «Чортківська центральна районна лікарня», яке розташоване на відстані близько 40 км від місця події.
Вважає, що направлення ОСОБА_1 до медичного закладу, який не є найближчим у розумінні вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції № 1452/735, свідчить про істотне порушення встановленої процедури огляду на стан сп`яніння, що виключає можливість покладення на нього відповідальності за відмову від проходження такого огляду, а його відмова стосувалася виключно проходження огляду у КНП «Чортківська центральна районна лікарня», тоді як від проходження огляду в найближчому уповноваженому закладі охорони здоров`я, КНП «Заліщицька центральна міська лікарня», водій не відмовлявся.
Вказує на те, що працівники поліції безпідставно вимагали від ОСОБА_1 проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки на момент зупинки транспортного засобу у нього були відсутні передбачені законом ознаки такого сп`яніння, які визначені п. 3 розділу І Інструкції № 1452/735, зокрема, запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя або поведінки, що не відповідає обстановці.
Звертає увагу суду на те, що наявний у матеріалах справи відеозапис не підтверджує існування вказаних працівником поліції ознак алкогольного сп`яніння, таких як запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та порушення координації рухів оскільки під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 поводився спокійно та врівноважено, чітко відповідав на поставлені запитання, орієнтувався в обстановці, а його мова була зрозумілою та послідовною, тому об`єктивних даних, які б свідчили про порушення координації рухів чи інші зовнішні ознаки алкогольного сп`яніння у нього немає.
Зазначає що на твердження працівників поліції про нібито хитку ходу ОСОБА_1 було пояснено їм наявними проблемами зі здоров`ям та наслідками проходження військової служби у Збройних Силах України, що підтверджується матеріалами справи. 
Вважає недотримання працівниками поліції встановленого законом порядку виявлення та фіксації ознак сп`яніння істотним порушенням процедури огляду водія на стан сп`яніння, а тому відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд ОСОБА_1 , проведений із порушенням вимог закону,є недійсним.
Обгрунтовує вимоги тим що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння була наслідком неправомірної поведінки працівників поліції, які своїми діями створили у нього хибне уявлення щодо порядку проведення такого огляду та фактично спровокували його на відмову від проходження медичного огляду.
Посилається на те, що з наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що працівник поліції звертався до ОСОБА_1 не у формі обов`язкової та чіткої вимоги пройти огляд на стан сп`яніння, як це передбачено п. 2.5 Правил дорожнього руху України, а у формі пропозицій та запитань, зокрема: «пропоную пройти огляд», «ви можете подути в драгер», «бажаєте пройти тест». На його переконання, така форма спілкування не відповідає вимогам законодавства та не дає можливості особі належним чином усвідомити обов`язковість виконання законної вимоги поліцейського.
Звертає увагу суду на те, що під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 висловив готовність пройти об`єктивне медичне обстеження та запропонував провести дослідження шляхом відбору крові, однак працівник поліції повідомив йому, що така процедура не проводиться і він може лише пройти перевірку за допомогою приладу «Drager». Вважає, що такими діями працівники поліції надали ОСОБА_1 недостовірну інформацію щодо порядку проведення медичного огляду, оскільки чинне законодавство передбачає можливість проведення лабораторних досліджень біологічних зразків у закладах охорони здоров`я, у тому числі із відбором біологічного матеріалу для дослідження.
Вважає, що матеріали справи не містять жодного доказу фактичного відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, а саме: акту тимчасового затримання чи вилучення транспортного засобу, документів про його блокування або доставлення на спеціальний майданчик, розписки про передачу права керування іншій особі чи будь-яких інших документів, які б підтверджували виконання працівниками поліції вимог ст. 266 КУпАП, що свідчить про відсутність у них реальних та обґрунтованих підстав вважати його таким, що перебуває у стані сп`яніння.
Звертає увагу суду на те, що наявне в матеріалах справи направлення не підтверджує належного виконання працівниками поліції вимог законодавства щодо процедури направлення на огляд, оскільки не містить відомостей про ознайомлення особи з його змістом, вручення їй такого документа та підтвердження отримання направлення особистим підписом. 
Вважає, що наявний у матеріалах справи акт огляду не відповідає вимогам закону та не може вважатися належним доказом, оскільки фактичний огляд ОСОБА_1 із застосуванням спеціального технічного засобу поліцейськими не проводився. 
Посилається на те, що відповідно до ст. 23 та ст. 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення суд зобов`язаний враховувати характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, а адміністративне стягнення має на меті не лише покарання, а й виховання особи та запобігання вчиненню нових правопорушень.
Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 з лютого 2022 року по квітень 2025 року проходив військову службу у складі Збройних Сил України, безпосередньо брав участь у бойових діях та має статус учасника бойових дій, що підтверджується відповідними документами, під час проходження військової служби отримав поранення та захворювання, пов`язані із захистом України, наслідки яких відчуває до теперішнього часу та у зв`язку з чим періодично проходить лікування та реабілітацію в закладах охорони здоров`я.
Зазначає що позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами істотно ускладнить проходження лікування, реабілітації, вирішення побутових питань та забезпечення належного рівня життєдіяльності, тому наявні підстави для вирішення питання щодо можливості призначення більш м`якого стягнення, ніж передбачене санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, шляхом застосування за аналогією положень ст. 69 КК України та застосувати штраф без додаткового стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, що відповідатиме принципам справедливості, пропорційності та індивідуалізації юридичної відповідальності. 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скрагу з викладених у ній мотивів, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.
Згідно із вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Статтею 252 КУпАП передбачено, що суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність за даною нормою настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 494767 від 26.10.2025 року, 26.10.2025 року о 17 год. 09 хв. в с.Дзвиняч по вул. Нагорінка, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Водій у встановленому законом порядку відмовився проходити огляд на визначення алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а також у медичному закладі охорони здоров`я відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України.
Вказаний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оформлений компетентним органом в межах повноважень наданих особі, яка його склала, в якому чітко викладено як суть правопорушення так і інші відомості, необхідні для правильного вирішення даної справи.
Згідно з пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Свій висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції, крім вищевказаного протоколу, обґрунтував даними, які містяться у:
постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6022536 від 26.10.2025 року, зі змісту якої слідує, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, тобто рпавоврушення, яе стало підставою для зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 ;
направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до КНП «Чортківська ЦМЛ» від 26.10.2025 року, в якому зазначено про виявлені у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю із порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів;
акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зазначено, що огляд проведений у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю із порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Огляд за допомогою спеціального технічного засобу не проводився щодо ОСОБА_1 оскільки останній відмовився;
відеозаписах з відеореєстратора службового автомобіля працівників поліції та нагрудної камери поліцейського, в яких відображені обставини, що відбувалися на місці огляду транспортного засобу за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, які узгоджуються з викладеними у протоколі обставинами та на яких зафіксований факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у визначеному законом порядку.
Вказані докази суд першої інстанції вірно визнав належними, допустимими та такими, що в сукупності та взаємозв`язку доводять винуватість ОСОБА_1 у відмові як водія від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, з цим висновком погоджується і суд апеляційної інстанції.
Доводи апелянта про порушення працівниками поліції порядку направлення водія на медичний огляд не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи.
Відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, затвердженого постановою КМУ №1103 від 17.12.2008, а також Інструкції №1452/735 від 09.11.2015, у разі відмови водія від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу або незгоди з його результатами поліцейський забезпечує проведення такого огляду в закладі охорони здоров`я, якому надано право на проведення відповідних оглядів.
Разом із тим, направлення особи до одного з уповноважених закладів охорони здоров`я, а не до іншого медичного закладу, який, знаходився ближче до місця зупинки водія транспортного засобу, не свідчить про істотне порушення процедури огляду та не звільняє водія від обов`язку пройти такий огляд у визначеному працівниками поліції закладі охорони здоров`я. При цьому КНП «Чортківська центральна районна лікарня» є закладом охорони здоров`я, уповноваженим на проведення оглядів водіїв на стан сп`яніння, а тому направлення ОСОБА_1 саме до цього медичного закладу не суперечило вимогам чинного законодавства.
Більше того, із дослідженого судом відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не висловлював бажання пройти огляд в жодному медичному закладі, що повністю спростовує доводи апелянта про бажання водія пройти такий огляд у КНП «Заліщицька центральна міська лікарня».
Доводи представника про відсутність законних підстав для направлення водія на огляд на стан алкогольного сп`яніння є необґрунтованими та спростовуються наявними у справі доказами.
Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення, направлення на медичний огляд та інших матеріалів справи, працівниками поліції були зафіксовані ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та порушення координації рухів.  Саме наявність зазначених ознак стала підставою для висунення законної вимоги пройти огляд на стан сп`яніння.
Посилання апелянта на те, що відеозапис не підтверджує ознак сп`яніння, а саме наявність запаху алкоголю з порожнини рота, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки така ознака встановлюється безпосередньо особою, яка контактує з водієм. 
При цьому пояснення водія про відсутність ознак сп`яніння не узгоджуються з його ж власними висловлюваннями, зафіксованими на відеозаписі, так як під час спілкування з поліцейськими ОСОБА_1 прямо повідомив, що в день зупинки транспортного засобу вживав алкогольний напій «REVO».
Також не заслуговують на увагу доводи представвника про те, що можлива хиткість ходи була обумовлена станом здоров`я водія та наслідками проходження ним військової служби. Наведені пояснення є суб`єктивною позицією та самі по собі не спростовують зафіксованих працівниками поліції ознак сп`яніння. Більше того, саме проведення медичного огляду у спеціалізованому закладі охорони здоров`я було належним та передбаченим законом способом перевірки доводів водія щодо причин наявних зовнішніх ознак. Проте від проходження такого огляду ОСОБА_1 відмовився.
Таким чином, наявність у працівників поліції об`єктивних підстав для проведення огляду підтверджується матеріалами справи, а відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння виключила можливість остаточно перевірити його доводи щодо причин виявлених ознак.
Доводи апелянта про те, що його відмова від проходження огляду на стан сп`яніння була наслідком неправомірних дій працівників поліції, які нібито ввели його в оману щодо порядку проведення такого огляду та фактично спровокували на відмову, є безпідставними та не знаходять свого підтвердження в матеріалах справи. 
Зокрема, твердження про те, що працівники поліції не висунули чіткої та обов`язкової вимоги пройти огляд, а лише висловлювали відповідні пропозиції, не відповідають фактичним обставинам справи. Із відеозапису вбачається, що працівники поліції чітко повідомили ОСОБА_1 про виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння, роз`яснили необхідність проходження огляду та неодноразово з`ясовували його позицію щодо готовності пройти такий огляд.
Крім того, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 були роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також правові наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. Відтак доводи захисника про введення працівниками поліції в оману ОСОБА_1 щодо правових наслідків такої відмови є голослівними та не підтверджені жодними належними доказами.
Посилання апелянта на те, що він висловлював готовність пройти медичне обстеження шляхом відбору крові, не змінює правової оцінки його подальшої поведінки, оскільки чинне законодавство передбачає проходження медичного огляду у закладі охорони здоров`я із застосуванням визначених методів дослідження, які обираються медичним працівником відповідно до встановлених протоколів та норм Інструкції.
За змістом пункту 8 розділу ІІІ Інструкції огляд водіїв у закладі охорони здоров`я здійснюється двома способами: із застосуванням спеціальних технічних засобів; із застосуванням тестів (скринінгових лабораторних досліджень). У разі проведення огляду водіїв у закладі охорони здоров`я із застосуванням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність, зокрема, алкотестерів), обов`язкове здійснення підтверджуючого дослідження, передбаченого пунктом 8 Інструкції, не вимагається.
Посилання захисника на недотримання працівниками поліції вимог ст. 266 КУпАП у частині відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом не впливають на встановлення обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки не спростовують підтверджений матеріалами справи факт його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП саме така відмова, заявлена на законну вимогу поліцейського, є самостійною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Доводи апелянта про те, що направлення на огляд водія в заклад охорони здоров`я не підтверджує належного виконання працівниками поліції вимог законодавства, оскільки не містить відомостей про ознайомлення особи з його змістом, вручення такого документа та підтвердження його отримання особистим підписом, є безпідставними. Факт відсутності підпису особи у направленні на огляд не свідчить про недотримання поліцейськими процедури направлення на медичний огляд та не спростовує факту доведення до відома водія вимоги пройти такий огляд.
Не заслуговують на увагу і доводи апелянта про те, що акт огляд не відповідає вимогам закону та не може вважатися належним доказом через те, що фактичний огляд волія із застосуванням спеціального технічного засобу не проводився. Як убачається з матеріалів справи та відеозапису події, проведення огляду за допомогою спеціального технічного засобу стало неможливим саме внаслідок відмови ОСОБА_1 від його проходження. За таких обставин, акт огляду було складено не для фіксації результатів проведеного тестування, а для документування факту відмови особи від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.
Доводи апелянта щодо необхідності застосування до ОСОБА_1 більш м`якого адміністративного стягнення, ніж передбачене санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, не ґрунтуються на вимогах закону та не можуть бути підставою для зміни оскаржуваної постанови. 
Суд дійшов обґрунтованого висновку, що накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік є необхідним та достатнім для його виховання у дусі додержання законів України, запобігання вчиненню нових правопорушень як ним самим, так і іншими особами.
Посилання апелянта на проходження військової служби, участь у бойових діях, наявність статусу учасника бойових дій, отримані поранення та необхідність проходження лікування і реабілітації були враховані судом при оцінці особи правопорушника. Водночас зазначені обставини не можуть бути підставою для непризначення або часткового застосування адміністративного стягнення, прямо визначеного законом як обов`язкове.
Доводи апелянта щодо можливості застосування за аналогією положень ст. 69 КК України також є юридично неспроможними. Стаття 69 КК України регулює питання призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, виключно у сфері кримінальної відповідальності. Натомість законодавство про адміністративні правопорушення не містить норм, які б надавали суду право призначати адміністративне стягнення нижче меж встановлених законом.
Більше того, аналогія закону допускається лише у випадках, передбачених процесуальним законодавством, тоді як застосування за аналогією норм матеріального права, які встановлюють відповідальність, є неприпустимим. При цьому ч. 4 ст. 3 КК України прямо забороняє застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією.
Загальні засади накладення адміністративного стягнення, визначені ч. 1 ст. 33 КУпАП, зобов`язують суд застосовувати стягнення в межах, установлених законом. Вказана норма не наділяє суд повноваженнями змінювати зміст безальтернативної санкції або застосовувати її частково.
Отже, враховуючи, що санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає лише такий вид адміністративного стягнення для водія як штраф із позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, підстав для пом`якшення призначеного стягнення чи застосування за аналогією положень ст. 69 КК України не вбачається.
Таким чином, апелянт не навів жодного доводу, який би ставив під сумнів об`єктивність чи допустимість доказів, покладених в основу рішення суду першої інстанції. Встановлена сукупність доказів дає достатні підстави для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Підстав для скасування постанови не вбачається. 
Отже, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Хараїм О.В. слід відхилити, а оскаржувану постанову Заліщицького районного суду Тернопільської області від 21 травня 2026 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.
На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Хараїм О.В. залишити без задоволення, а постанову Заліщицького районного суду Тернопільської області від 21 травня 2026 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя