Справа № 944/5401/25 
Провадження №1-кп/944/848/26
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.05.2026 року	м.Яворів 	

Яворівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 
за участі: прокурора ОСОБА_3 
потерпілого ОСОБА_4 
представника потерпілого ОСОБА_5 
захисника ОСОБА_6 
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Яворові кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025140000000990 від 16.08.2025 року про обвинувачення
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Михайлевичі Самбірського району Львівської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України

в с т а н о в и в :

Формулювання обвинувачення, визнаного Судом доведеним.
16 серпня 2025 року, водій ОСОБА_7 , близько 10 год 00 хв, керуючи автомобілем марки «FIAT Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись ним по автодорозі «Західний об`їзд м. Львова» неподалік с. Рясне-Руське, Львівського району, Львівської області на ділянці 0 км+360 м у напрямку с. Рудки, Львівського району, Львівської області, грубо порушив вимоги п.п. 1.2; 1.5 Розділу 1; п. 2.3 б), д) Розділу 2; п. 12.1 Розділу 10, Розділу 34 (вимоги дорожньої розмітки 1.1) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, які виразилися в тому, що він, керуючи вищевказаним транспортним засобом на ділянці дороги із заокругленням праворуч по напрямку його руху, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху з урахуванням дорожньої обстановки, відповідно не відреагував на її зміну, без причин технічного характеру перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки та допустив виїзд керованого нею транспортного засобу на смугу зустрічного руху, чим створив загрозу безпеці дорожнього руху, як наслідок, відбулося зіткнення із вантажним автомобілем марки «MAN TGM 18.290» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , який в цей час рухався у зустрічному напрямку в межах своєї смуги руху. Внаслідок ДТП пасажир автомобіля марки «FIAT Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 , отримала тяжкі тілесні ушкодження внаслідок яких загинула на місці пригоди.

Позиція сторін кримінального провадження.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та підтвердив обставини, зазначені в обвинувальному акті та надав показання, що 16 серпня 2025 року керував автомобілем марки «FIAT Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , повертаючись додому зі Львова, з дитячої лікарні, куди підвозив ОСОБА_9 з дитиною на її прохання, неподалік с. Рясне-Руське, Львівського району Львівської області був неуважним, хотів здійснити обгін, виїхав на смугу зустрічного руху та здійснив зіткнення з вантажним автомобілем. Внаслідок чого, пасажир його автомобіля ОСОБА_9 отримала тяжкі тілесні ушкодження та загинула на місці пригоди. В судовому засіданні пояснив, що дуже шкодує про скоєне, просив суворо не карати, обіцяв допомагати сім`ї потерпілої. Просив призначити покарання із застосуванням іспитового строку, не позбавляти права керування транспортними засобами.
Прокурор підтримав висунуте ОСОБА_7 державне обвинувачення у суді у повному обсязі, заявив клопотання про розгляд справи у порядку ч.3 ст. 349 КПК України та просив визнати ОСОБА_7 винуватим за ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі із звільненням ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку 3 роки. Також просив призначити обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки.
Потерпілий ОСОБА_4 просив призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з реальним позбавленням волі, зазначив, що до обвинуваченого не має претензій. 
Представник потерпілого адвокат ОСОБА_5 просив призначити обвинуваченому покарання у межах санкції статті ч.2 ст. 286 КК України та застосувати ст. 75 КК України, встановивши іспитовий строк, додаткове покарання просив суд не призначати. 
Захисник просив врахувати обставини, що пом`якшують покарання, особу обвинуваченого, який раніше не притягався до кримінальної відповідальності та є єдиним годувальником сім`ї, наявність на його утриманні чотирьох неповнолітніх дітей та призначити обвинуваченому покарання у межах санкції статті ч.2 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 75 КК України, звільнити від відбуття покарання із встановленням іспитового строку та не призначати додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, оцінка та мотиви Суду.
Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні не заперечував проти розгляду в порядку ч.3 ст. 349 КПК України.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_7 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції- роз`яснивши обвинуваченому положення ч.3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини кримінального провадження в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються та розглядає кримінальне провадження у відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України. 
Тому в конкретному кримінальному провадженні суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, у тому числі, у разі часткового заперечення винуватості особи у вчиненні окремого кримінального правопорушення в сукупності кримінальних правопорушень, яке має окрему кваліфікацію, або є окремим епізодом кримінального правопорушення, чи невизнання цивільного позову, та у такому випадку щодо цих оспорюваних обставин провести судовий розгляд у загальному порядку, дослідивши докази, які підтверджують або спростовують ці обставини.
Суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням документів, які характеризують обвинуваченого, як особу.
Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Кримінально-правова кваліфікація дій обвинуваченого та призначення покарання.
Оцінюючи зібрані по справі докази, з врахуванням принципу змагальності та критерію «поза розумним сумнівом», суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 в обсязі пред`явленого обвинувачення є доведеною повністю. 
Кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України є вірною, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_9 , тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України.

Мотиви призначення покарання.
На реалізацію принципу, встановленого частиною другою статті 61 Конституції України, згідно з яким юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, спрямовані положення статті 65 КК України. Зазначений принцип, зокрема, конкретизовано у положеннях Кримінального кодексу України щодо системи покарань, звільнення від кримінальної відповідальності, звільнення від покарання та його відбування, у тому числі призначення більш суворого покарання.
Керуючись загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК України), суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання.
Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки кримінального правопорушення, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.
Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину та передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.
Виходячи з мети покарання й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Тобто, кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, яке застосоване до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, тобто таким, що відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення так і конкретним обставинам його вчинення, а також особливостям особистості злочинця.
Вищевказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.05.2023 у справі № 135/563/22.
Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та межі покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Такий висновок узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (рішення у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року) (рішення Конституційного Суду України від 26 січня 2011 року № 1-рп/2011).
Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Як роз`яснено у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.09.2023 у справі № 702/301/20, при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за ст. 286 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
При призначенні покарання обвинуваченому по даній справі суд суворо дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Суд враховує обставини кримінального правопорушення, його наслідки, характер інкримінованого кримінального правопорушення, ступінь його тяжкості, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів.
Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , відповідно до ст.66 КК України є: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до ст.67 КК України – не встановлено.
При обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, враховує, що вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, є необережним злочином, тобто обвинувачений не мав конкретних мотивів чи умислу на вчинення злочину, при цьому обвинувачений жалкує про вчинене.
Також суд враховує особу обвинуваченого, його вік (37 років); соціальний становище (перебуває у шлюбі, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, має зареєстроване та постійне місце проживання ); стан здоров`я (особа осудна, на обліку лікарів психіатра та нарколога не перебуває, інвалідності чи тяжких захворювань не має); те, що ОСОБА_7 не судимий; характеристику обвинуваченого; поведінку обвинуваченого після вчинення правопорушення (місце дорожньо-транспортної пригоди не покинув, надавав показання, брав участь у слідчих діях, висловлює жаль та співчуття рідним), визнання ним вини у вчиненому у даному провадженні, а також готовність нести за це відповідальність, відсутність цивільного позову станом на дату розгляду справи.
Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч.1 ст.1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.
Враховуючи наведене вище, наявність  обставин, що пом`якшують обвинуваченому покаранняа також особу обвинуваченого, який широ розкаявся, вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, наявність на його утриманні чотирьох неповнолітніх дітей,враховуючи думку потерпілого, який просить не позбавляти волі обвинуваченого
та претензій до обвинуваченого не має, також враховуючи висновок Самбірського РВ філії Державної установи "Центр пробації" у Львівській області про те, що ОСОБА_7 не становить небезпеки для суспільства і виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк, суд вважає за можливе призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_7 в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України  у виді позбавлення волі із звільненням ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку, оскільки його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, а встановлення іспитового строку буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Враховуючи особу обвинуваченого та обставини вчинення кримінального правопорушення, суд вважає за необхідне встановити іспитовий строк два роки. 
Суд вважає, що таке покарання є співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 , попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
Вирішуючи питання про призначення додаткового покарання, на переконання суду, обвинуваченому слід призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки, враховуючи, що кримінальне правопорушення ОСОБА_7 було вчинено внаслідок невідповідності його дій вимогам п.п. 1.2; 1.5 Розділу 1; п. 2.3 б), д) Розділу 2; п. 12.1 Розділу 10, Розділу 34 (вимоги дорожньої розмітки 1.1) Правил дорожнього руху, не застосування судом такого виду додаткового покарання не буде мати позитивного впливу на виправлення ОСОБА_7 , який проявив неуважність, порушивши правила дорожнього руху, що призвело до наслідків у вигляді смерті молодої жінки і не буде сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів особи й суспільства. 
Підстав для застосування положень ст. 69 КК України судом не встановлено.

Інші рішення, щодо питань, які вирішуються Судом при ухваленні вироку.
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у кримінальному провадженні не обирався та підстави для його визначення, на даному етапі, відсутні.
За приписами ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Так, ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 18.08.2025 у справі №461/6621/25 (провадження № 1-кс/461/5163/2025) задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на автомобіль марки «MAN TGM 18.290», який на праві власності належить ОСОБА_10 . Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 05.09.2025 частково скасовано арешт в частині заборони користування транспортним засобом. 
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 18.08.2025 у справі №461/6621/25 (провадження № 1-кс/461/5152/2025) задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на автомобіль марки «FIAT DOBLO» р.н. НОМЕР_1 , який на праві власності належав ОСОБА_9 .
Враховуючи вищевикладене, оскільки судовий розгляд справи по суті завершено, суд вбачає за необхідне скасувати вищевказані арешти.
У порядку ст. 100 КПК України підлягає вирішенню питання речових доказів.
Процесуальні витрати суд вирішує відповідно до вимог ст. 124 КПК України.
Керуючись статтями 349, 368, 370-371, 373-374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
у х в а л и в :

ОСОБА_7  визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст. 286 КК України та призначити покарання у  виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити  ОСОБА_7  від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 /два/ роки.
На підставі п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки: 
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
На підставі ч. 4 ст. 72 КК України призначене  ОСОБА_7  за ч. 2 ст. 286 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки виконувати самостійно.

Речові докази у кримінальному провадженні:
- автомобіль марки «MAN TGM 18.290», який на праві власності належить ОСОБА_10 та переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_10 - залишити за нею;
- автомобіль марки «FIAT DUCATO», р.н. НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_9 та перебуває на зберіганні на території автостоянки за адресою: АДРЕСА_2 повернути ОСОБА_4 .

Скасувати арешт, накладений ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 18.08.2025 у справі №461/6621/25 (провадження № 1-кс/461/5163/2025) на автомобіль марки «MAN TGM 18.290», який на праві власності належить ОСОБА_10 
Скасувати арешт, накладений ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 18.08.2025 у справі №461/6621/25 (провадження № 1-кс/461/5152/2025) на автомобіль марки «FIAT DOBLO» р.н. НОМЕР_1 , який на праві власності належав ОСОБА_9 .

Стягнути з ОСОБА_7 в користь держави 20 056 (двадцять тисяч п`ятдесят шість) гривень 50 коп. витрат за проведення експертиз Львівським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром. 

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було судом визнано недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_11