П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/7956/26 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Віятик Наталія Володимирівна 
Суддя-доповідач - Мацький Є.М. 
22 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Мацького Є.М. 
суддів: Сушка О.О.  Залімського І. Г. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного підприємства "Екатерина" на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 29 травня 2026 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства "Екатерина" до Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області про забезпечення позову до подання позовної заяви, 
В С Т А Н О В И В :
28.05.2026 до Вінницького окружного адміністративного суду надійшла заява Приватного підприємства "Екатерина." до Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просило:

1. Забезпечити позов до подання позовної заяви ПП «Екатерина.» до Ладижинської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення Ладижинської міської ради №2098 від 21.05.2026.

2. Зупинити дію рішення Ладижинської міської ради №2098 від 21.05.2026 «Про розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання (в частині об`єднання) земельних ділянок комунальної власності» до набрання законної сили рішенням суду у справі.

3. Заборонити Ладижинській міській раді та її виконавчим органам вчиняти дії, спрямовані на реалізацію рішення Ладижинської міської ради №2098 від 21.05.2026 «Про розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання (в частині об`єднання) земельних ділянок комунальної власності» до набрання законної сили рішенням суду у справі.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначено, що ПП «Екатерина.» є власником комплексу будівель та споруд, розташованих за адресою: м. Ладижин, вул. Наконечного, 170, Гайсинського району Вінницької області.

19.06.2024 року рішенням 38 сесії 8 скликання Ладижинської міської ради №1080 ПП «Екатерина.» було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності кадастровий номер 0510600000:07:001:0323 площею 0,3492 га. На виконання вказаного рішення була розроблена технічна документація із землеустрою, а в Державному земельному кадастрі сформовані земельні ділянки з кадастровими номерами: 0510600000:07:001:0328; 0510600000:07:001:0329.

21.05.2026 року Ладижинська міська рада прийняла рішення №2098 «Про розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання (в частині об`єднання) земельних ділянок комунальної власності». Вказаним рішенням Ладижинська міська рада вирішила розробити технічну документацію щодо об`єднання земельних ділянок кадастрові номери 0510600000:07:001:0328 та 0510600000:07:001:0329; визначила себе замовником документації; уповноважила посадову особу укладати договір із землевпорядною організацією; передбачила фінансування відповідних робіт за рахунок місцевого бюджету; визначила необхідність подальшого погодження та затвердження документації. Крім того, у мотивувальній частині рішення №2098 зазначено про намір «приведення земельної ділянки до стану, який існував до здійснення поділу» та «скасування у Державному земельному кадастрі відомостей про земельні ділянки з кадастровими номерами 0510600000:07:001:0328 та 0510600000:07:001:0329».

ПП «Екатерина.» вважає зазначене рішення очевидно протиправним та таким, що буде оскаржене до адміністративного суду шляхом подання позову про визнання його протиправним та скасування.

Заявник зазначив, що на даний час існує очевидна та реальна небезпека порушення прав ПП «Екатерина.», оскільки реалізація рішення №2098 може призвести до: проведення процедури об`єднання земельних ділянок; внесення нових відомостей до Державного земельного кадастру; виникнення нових правовідносин; необхідності подальшого оскарження нових кадастрових та землевпорядних дій; істотного ускладнення або фактичної неможливості ефективного судового захисту прав заявника. Крім того, внаслідок реалізації рішення №2098 буде безпосередньо порушене право ПП «Екатерина.» на оформлення права користування земельною ділянкою під належними йому об`єктами нерухомого майна, гарантоване статтею 120 Земельного кодексу України та статтею 377 Цивільного кодексу України.

29 травня 2026 року ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, заявник подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову, яким забезпечити позов.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно ч. 1, 2, 6 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.

За своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Аналіз змісту вказаних норм свідчить про те, що суд може забезпечити позов лише за наявності двох обов`язкових умов: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

При цьому сам факт прийняття суб`єктом владних повноважень (відповідачем) рішення чи вчинення дій, які на думку заявника порушують його права та інтереси, не може автоматично свідчити про те, що таке рішення чи дії є очевидно протиправними і що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання майбутнього рішення суду, адже факт порушення прав та інтересів особи (позивача) підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

Отже, обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, в тому числі й із зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Таким чином, суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані стороною по справі для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні, позов слід забезпечити саме у такий спосіб, про який просить позивач, а не якимось менш обмежувальним у правах способом для відповідача, такий спосіб є співмірним обсягу позовних вимог, позивач має легітимну мету забезпечити саме захист своїх прав та інтересів від неправомірних дій відповідача, а не завдати шкоди правам та інтересам відповідача. Вирішуючи клопотання про забезпечення позову, суд має зважати на необхідний баланс процесуальних прав та обов`язків сторін та рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Також при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 25.04.2019 у справі №826/10936/18, від 30.09.2019 у справі №826/10936/18, від 22.11.2019 у справі №640/18007/18.

Апеляційний Суд також зауважує, що при вирішенні питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, враховується й специфіка правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

Дослідивши підстави, на яких ґрунтується апеляційна скарга, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України і матеріалів справи, колегія суддів зазначає наступне.

Забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист порушених чи оспорюваних прав, а також у випадку наявності очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими вимогами та обґрунтованими належними доказами.

Колегія суддів зазначає, що сам по собі факт прийняття Ладижинською міською радою рішення №2098 від 21.05.2026 "Про розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання (в частині об`єднання) земельних ділянок комунальної власності", не може автоматично свідчити про його «очевидну протиправність».

Питання законності вказаного акта, дотримання процедури його прийняття та наявності повноважень у органу місцевого самоврядування є предметом дослідження під час розгляду справи по суті.

На стадії розгляду заяви про забезпечення позову суд не правомочний надавати остаточну правову оцінку рішенню, оскільки це матиме визначальний вплив на результат розгляду справи.

Варто зауважити, що рішення Ладижинської міської ради №2098 від 21.05.2026 за своєю правовою природою є дозвільним та процедурним актом, яке лише започатковує процес розроблення технічної документації із землеустрою. Дане рішення не затверджує зміни меж, не припиняє і не реєструє речові права та не позбавляє заявника права власності на комплекс будівель та споруд.

Доводи апелянта про те, що реалізація рішення призведе до внесення відомостей до ДЗК та необхідності подальшого оскарження, мають потенційний та гіпотетичний характер. Сама по собі процедура розробки документації не є незворотною. У разі визнання рішення Ладижинської міської ради №2098 від 21.05.2026 протиправним та скасування його судом по суті, всі похідні дії та сформовані на його підставі технічні документи втратять юридичну силу, а правовий статус ділянок буде відновлено.

Оцінюючи співмірність заходів забезпечення позову із заявленими вимогами, колегія суддів виходить з того, що співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття таких заходів.

Зупинення дії рішення органу місцевого самоврядування щодо розпорядження комунальною власністю на стадії розробки документації є втручанням у дискреційні повноваження ради та порушує баланс інтересів сторін. Вживання заходів забезпечення позову у спосіб зупинення дозволу на розробку документації фактично є заморожуванням правотворчої та господарської діяльності органу місцевого самоврядування щодо розпорядження землями комунальної власності, що порушує принцип співмірності та баланс публічних і приватних інтересів.

Оскільки оскаржуване рішення Ладижинської міської ради №2098 від 21.05.2026 є лише початковим етапом процедури об`єднання земельних ділянок і не створює незворотних змін у правовому статусі майна заявника, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для зупинення його дії чи заборони вчинення дій на його виконання.

Враховуючи наведене в сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відсутні підстави для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Приватного підприємства "Екатерина" залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 29 травня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Мацький Є.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Сушко О.О.    Залімський І. Г.