УХВАЛА

22 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 916/547/25 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Жукова С.В. 
розглянувши заяву Фізичної особи - підприємця Плющакова Сергія Миколайовича (вх.№4765/2026)
про відвід суддів Краснова Є. В., Мачульського Г. М., Чумака Ю. Я. 
у справі №916/547/25

за позовом керівника Доброславської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Південнівської міської ради Одеського району
до Фізичної особи - підприємця Плющакова Сергія Миколайовича,
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Виробничо-комерційної приватної фірми "Вячеслава"
про припинення володіння правом власності з одночасним закриттям реєстраційного розділу та усунення перешкод у розпорядженні земельною ділянкою шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва,

ВСТАНОВИВ:
ФОП Плющаков С. М. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Господарського суду Одеської області від 17.03.2026 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.05.2026 у справі №916/547/25.

Для розгляду касаційної скарги ФОП Плющакова С. М. у справі №916/547/25 визначено колегію суддів у складі: Краснов Є.В. - головуючий, Мачульський Г.М., Чумак Ю.Я., що підтверджується протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 09.06.2026.

16.06.2026 ФОП Плющаков С. М. звернувся до Верховного Суду із заявою про відвід суддів Краснова Є. В., Мачульського Г. М. та Чумака Ю. Я. від розгляду цієї справи. 

Ухвалою Верховного Суду від 18.06.2026 заяву Плющакова Сергія Миколайовича про відвід суддів Краснова Є. В., Мачульського Г. М., Чумака Ю. Я. від розгляду справи № 916/547/25 визнано необґрунтованою. Передано матеріали справи на автоматизований розподіл для визначення судді для розгляду заяви Плющакова Сергія Миколайовича про відвід суддів Краснова Є. В., Мачульського Г. М., Чумака Ю.Я.

За результатами авторозподілу для розгляду заяви Фізичної особи - підприємця Плющакова Сергія Миколайовича про відвід суддів Краснова Є. В., Мачульського Г. М., Чумака Ю. Я. від розгляду справи № 916/547/25 визначено суддю Жукова С.В., про що свідчить протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.06.2026.

22.06.2026 до Верховного Суду від Фізичної особи - підприємця Плющакова Сергія Миколайовича надійшли заперечення щодо мотивів визнання заяви про відвід необґрунтованою. Заперечення обґрунтовані тим, що із 9 наведених в заяві про відвід суддів обставин, які дають підстави для відводу суддів, колегія суддів Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду Краснова Є.В., Мачульського Г.М., Чумака Ю.Я. дослідили лише дві, а саме ті, що зазначені в пункті 3 і в пункті 9 заяви про відвід суддів.

Розглянувши заяву Фізичної особи - підприємця Плющакова Сергія Миколайовича про відвід суддів Краснова Є. В., Мачульського Г. М., Чумака Ю. Я. від розгляду справи № 916/547/25, Суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні, з огляду на таке.

Заяву про відвід мотивовано наявністю обставин, що викликають у заявника сумніви в неупередженості та об`єктивності зазначеної колегії суддів. 

Заявник посилається на пункт 5 частини 1 статті 35 ГПК України як на підставу для відводу та зазначає, що під час розгляду справи № 916/547/25 та під час винесення остаточної постанови Верховного Суду від 04 березня 2026 року у справі № 916/547/25 судді Краснов Є.В., Мачульський Г.М., Чумак Ю.Я. порушили присягу судді та вчинили діяння, які, за визначених законодавством умов, можуть мати ознаки злочинів, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 Кримінального кодексу України. Узагальнюючи позицію Верховного Суду викладену суддями Красновим Є.В., Мачульським Г.М., Чумаком Ю.Я. в мотивувальній частині постанови Верховного Суду від 04 березня 2026 року від імені Верховного Суду, вбачається такі ознаки необ`єктивної, упередженої та некваліфікованої поведінки суддів Верховного Суду Краснова Є.В., Мачульського Г.М., Чумака Ю.Я.:

- судді Верховного Суду Краснов Є.В., Мачульський Г.М., Чумак Ю.Я. маніпулюють поняттями цивільного права та нормами цивільного права, закріпленими у Цивільному кодексі України - не посилаючись на їх зміст та номер статті зазначений в Цивільному кодексі України, ототожнюючи при цьому поняття «суб`єкта права власності» та поняття «процесуальна правосуб`єктність сторін спору»;
- судді Верховного Суду Краснов Є.В., Мачульський Г.М., Чумак Ю.Я. маніпулюють правовими висновками Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду викладеними в інших категоріях справ та застосовують до спірних правовідносин висновки, які не є подібними до спірних правовідносин, а натомість застосовують правові висновки, які суперечать принципу подібності до спірних правовідносин;

-судді Верховного Суду Краснов Є.В., Мачульський Г.М., Чумак Ю.Я. не досліджують обставини справи, а неосмиленно компілюють шаблонні фрази-кліше із пояснень зацікавлених учасників справи, в першу чергу, голослівні вислови та цитати прокурорів заявників, скаржників, підписантів процесуальних документів по суті, які не підтверджені жодними належними і допустимими доказами у справі;

-судді Верховного Суду Краснов Є.В., Мачульський Г.М., Чумак Ю.Я. прямо ігнорують вимоги земельного законодавства при розгляді земельного спору як такі, що на нічим необґрунтовану думку, суддів Верховного Суду Краснова Є.В., Мачульського Г.М., Чумака Ю.Я. не потребують встановленню та доказуванню;

-судді Верховного Суду Краснов Є.В., Мачульський Г.М., Чумак Ю.Я. умисно уникають здійснення кваліфікованого правового аналізу існуючого спору внаслідок відсутності належної кваліфікації, а тому замість надання детального юридичного аналізу існуючим земельним правовідносинам підміняють юридичний аналіз земельного законодавства та юридичний аналіз наявних документів, що пов`язані із спірною земельною ділянкою, своїми власними якимось там «критичними оцінками» та фальсифікацією обставин справи;

Скаржник вказує, що судді Верховного Суду Краснов Є.В., Мачульський Г.М., Чумак Ю.Я., прямо відхилили усі доводи щодо необхідності дослідження факту використання завідомо підробленого офіційного документу прокурором Доброславської окружної прокуратури Карцевою І.В., керівником Доброславської окружної прокуратури Стоєвим А.Я, заступником керівника Одеської обласної прокуратури Раковичем М.М., суддями Південно-західного апеляційного господарського суду Богацькою Н.С., Принцевською Н.М., Дібровою Г.І..

Все вище викладене викликає, на думку заявника, обґрунтовані сумніви в об`єктивності та неупередженості суддів Краснова Є. В., Мачульського Г. М. та Чумака Ю. Я. щодо результатів розгляду справи № 916/547/25.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтями 35, 36 ГПК України.

Відповідно до частин другої та третьої статті 38 ГПК України з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, судді може бути заявлено відвід учасниками справи. Відвід повинен бути вмотивованим.

Частиною першою статті 35 ГПК України передбачено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Наведеними нормами передбачено обов`язкові підстави для відводу (самовідводу) судді. Втім, посилання на відповідну обставину повинно бути обґрунтованим, а сама обставина - такою, що дійсно викликає сумнів в неупередженості або об`єктивності судді, колегії суддів.

Приписами частини четвертої статті 35 ГПК України імперативно визначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2018 у справі № 9901/22/17).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має встановлюватися згідно з:

- "об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність; вирішальною є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду; позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

- "суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій, поведінки судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність; особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Особа яка подала заяву про відвід судді (суддів), повинна довести на підставі доказів факт упередженості судді (суддів) у розгляді справи. Водночас відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Європейський суд з прав людини зазначає, що у кожній окремій справі потрібно вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

У межах суб`єктивного критерію ЄСПЛ завжди вважав, що особиста неупередженість судді є презумпцією, доки не буде доведено протилежне (рішення ЄСПЛ у справі "Кіпріану проти Кіпру" (Kyprianou v. Cyprus) [ВП], заява N 73797/01, ECHR 2005-ХІІІ, рішення ЄСПЛ § 119; "Хаушільдт проти Данії" (Hauschildt v. Denmark), § 47).

Суд неодноразово наголошував, що істинність твердження про упередженість та/чи небезсторонність судді має бути доведена за вказаною обставиною саме заявником з огляду на приписи частини четвертої статті 38 ГПК України, адже суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних та фактичних дій суддів під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці суддів, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів їх безсторонність.

Суд зазначає, що не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами, а також наявність скарг, поданих на суддю (суддів) у зв`язку з розглядом даної чи іншої справи, обставини, пов`язані з прийняттям суддями рішень з інших справ.

Верховний Суд виходить з імперативного припису частини четвертої статті 35 ГПК України та того, що висновки або позиції суддів/судді, висловлені у судових рішеннях, не можуть бути підставою для відводу, оскільки тлумачення закону у поєднанні з обставинами справи є підґрунтям здійснення правосуддя, а в протилежному випадку судді позбавляються можливості на висловлення позиції при розгляді інших таких справ у подальшому.

Неможливість для учасника справи заявити відвід з підстав незгоди з рішенням або окремою думкою судді в інших справах чи висловленою публічно думкою судді щодо того чи іншого юридичного питання обґрунтовується необхідністю дотримання одного з найважливіших принципів судочинства - nemo iudex in causa sua (ніхто не може бути суддею у власній справі), який виключає для учасника процесу можливість обирати суддю на власний розсуд, зокрема, шляхом заявлення відводів тим суддям, відома правова позиція яких позивача не влаштовує (аналогічні висновки викладені в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 761/16124/15-ц).

З огляду на викладене, саме по собі посилання заявника на участь суддів у розгляді справи №916/547/25 та висновки суду висловлені за змістом такого судового рішення, як і незгода або суб`єктивне ставлення заявника до нього не свідчить про наявність упередженості. Сам факт ухвалення судового рішення у цій справі не може бути доказом упередженості, якщо не доведено наявність особистої зацікавленості. При цьому перелічені у заяві Фізичної особи - підприємця Плющакова Сергія Миколайовича доводи не узгоджуються із вищенаведеними нормами законодавства, не підтверджені належними доказами, ґрунтуються на припущеннях, які не містять об`єктивно обґрунтованих посилань на дійсні обставини, які викликають сумнів у об`єктивності або неупередженості суддів, які могли б бути перевіреними та/або на переконливі факти, які б могли викликати сумнів у їх об`єктивності і неупередженості, з якими процесуальне законодавство пов`язує наявність підстав для відводу суддів у розумінні приписів статті 35 ГПК України.

З урахуванням наведеного, доводи заяви Фізичної особи - підприємця Плющакова Сергія Миколайовича про відвід суддів Краснова Є. В., Мачульського Г. М., Чумака Ю. Я. від розгляду справи №916/547/25 не свідчать про наявність підстав, передбачених статтею 35 ГПК України для відводу суддів, а також не підтверджують упередженість та необ`єктивність судді при розгляді цієї справи, а тому у задоволенні заяви Фізичної особи - підприємця Плющакова Сергія Миколайовича необхідно відмовити.

Керуючись статтями 35, 36, 38, 39, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Фізичної особи - підприємця Плющакова Сергія Миколайовича про відвід суддів Краснова Є. В., Мачульського Г. М., Чумака Ю. Я. від розгляду справи №916/547/25. 

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя С.В. Жуков