ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2026 року	справа № 380/9327/26	

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Мартинюка В.Я. розглянувши у письмовому провадженні питання щодо поновлення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, - 

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі - відповідач) в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить:
визнати протиправним рішення від 11.11.2025 року №913050165020 про відмову в переведенні з одного виду пенсії на інший у зв`язку з втратою годувальника;
зобов`язати призначити пенсію у зв`язку з втратою годувальника з 03.11.2025 року.

В обгрунтування позову зазначає, що посилаючись на відсутність зареєстрованого шлюбу з годувальником як підставу для відмови в призначенні пенсії, Управління ПФ не стверджує про наявність інших перешкод для цього. Таким чином, спір зводиться до можливості отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника особою, яка не перебувала з останнім у зареєстрованому шлюбі, проте проживала з ним однією сім`єю та перебувала на його утриманні. Оскільки ОСОБА_1 є членом сім`ї померлого гр. ОСОБА_2 та знаходилась на його утриманні, то як непрацездатна особа має право на продовження утримання, але вже з боку держави.
Відповідач у відзиві вказав, що проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. У розумінні ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника мають чоловік або дружина, які перебували в зареєстрованому шлюбі. Жінка або чоловік, які на час смерті померлого годувальника проживали з ним однією сім`єю без реєстрації шлюбу та/або утримували один одного, не є подружжям, а тому не набувають права на призначення пенсійних виплат у зв`язку із втратою годувальника. Окрім того, звертаємо увагу суду, що чинне законодавство взагалі не передбачає призначення особі пенсії у зв`язку втратою годувальника, якщо така особа не перебувала у зареєстрованому шлюбі з померлим годувальником.

29.05.2026 року судом ухвалою відкрито спрощене провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази судом, встановлено такі обставини справи.
Відповідно до посвідчення № НОМЕР_1 , довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією №066506 позивачу встановлено другу групу інвалідності.
В матеріалах справи наявне лікарське свідоцтво про смерть №09/24 від 10.01.2024 року, яке підтверджує смерть ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказане підтверджується також свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .
Рішенням Шептицького міського суду Львівської області від 03.07.2025 року у справі №459/130/25 заяву задоволено; встановлено факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю із ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року до 09.01.2024 року.
Ухвалою Шептицького міського суду Львівської області від 28.10.2025 року у справі №459/130/25 в задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення рішення суду від 03.07.2025 року відмовлено.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №913050165020 від 11.11.2025 року позивачу відмовлено в перерахунку пенсії згідно поданої заяви у зв`язку з тим, що рішенням суду не встановлено родинних стосунків між заявницею та померлим та не зобов`язано призначити пенсію по втраті годувальника.
Рішення мотивоване тим, що в результаті аналізу наданих документів встановлено, що до заяви від 03.11.2025 року долучено рішення Шептицького міського суду Львівської області №459/130/25 від 03.072025 року, яким встановлено факт проживання заявниці однією сім?єю з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року до 09.01.2024 року.

Змістом спірних правовідносин є рішення від 11.11.2025 року №913050165020 про відмову в переведенні з одного виду пенсії на інший у зв`язку з втратою годувальника.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам судом враховано таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (з наступними змінами та доповненнями; далі - закон №1058-IV), пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.
Частиною першою ст.9 Закону №1058-ІV установлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Частиною другою ст.9 Закону №1058-ІV визначено, що за рахунок коштів накопичувальної системи пенсійного страхування, що обліковуються на накопичувальних пенсійних рахунках Накопичувального фонду або на індивідуальних пенсійних рахунках у відповідних недержавних пенсійних фондах суб`єктах другого рівня системи пенсійного забезпечення, здійснюються такі пенсійні виплати, як довічні пенсії і одноразова виплата. 
Відповідно до ст.10 Закону №1058-ІV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Відповідно до абзацу першого ч.1 ст. 36 Закону №1058-ІV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Абзацом другим вказаної норми передбачено, що батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.
Пунктом 1 ч.2 ст.36 Закону №1058-IV передбачено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. 
Відповідно до абзаців першого-третього ч.3 ст.36 Закону №1058-IV, до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:
1) були на повному утриманні померлого годувальника;
2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Згідно із абзацом четвертим цієї норми, члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ч.1 ст.37 Закону №1058-IV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.
Відповідно до ч.1 ст.38 Закону №1058-IV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.
Порядок подання та оформлення документів для призначення та перерахунку пенсій відповідно до Закону №1058-IV урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління ПФУ 25.11.2005 № 22-1 (з наступними змінами та доповненнями; далі - Порядок № 22-1).
Відповідно до п. 1.1 Порядку № 22-1 заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).
Відповідно до п.2.3 Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2,. З пункту 2.1 цього розділу. Пунктом 2.3 Порядку №22-1 передбачено перелік документів, що подаються до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Зокрема, відповідно до підпунктів 3, 4 пункту 2.3 Порядку №22-1 також надаються документи, що засвідчують родинні стосунки .члена сім`ї з померлим годувальником; свідоцтво про смерть годувальника, або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення його померлим, або інформація з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин.
До заяви про призначення пенсії членам сім`ї померлого пенсіонера повинні бути додані необхідні документи, зазначені в цьому пункті. Заробіток у такому випадку визначається за документами, що є в пенсійній справі померлого годувальника, або за поданими додатково документами відповідно до вимог частини першої статті 40 Закону.
За документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються відомості про місце проживання (разом з годувальником за однією адресою), зазначені у пункті 2.22 цього розділу, або документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт (п.2.11 Порядку №22-1).
Як встановлено судом, причиною для відмови позивачу у призначенні пенсії по втраті годувальника стало те, що рішенням суду не встановлено родинних стосунків між заявницею та померлим та не зобов`язано призначити пенсію по втраті годувальника.
Суд зазначає, що, у відповідності до наведених раніше норм, визначальною ознакою для можливості призначення особі пенсії у зв`язку з втратою годувальника є належність цієї особи до сім`ї померлого годувальника.
Відповідно до ч.1 ст.3 Сімейного кодексу України від 10.01.2002 № 2947-III (з наступними змінами та доповненнями; далі - СК України), сім`я є первинним та основним осередком суспільства.
Відповідно до абзацу першого ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Абзацом другим вказаної норми передбачено, що подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.
Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (ч.4 ст.3 СК України).
Із наявних матеріалів справи вбачається, що померлий ОСОБА_2 спільно проживали, проте у шлюбі не перебували.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові від 03.07.2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).
Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Окрім того, факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивача, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20).
Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя. З урахуванням зазначеного, при вирішенні спору про поділ майна необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (постанови Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 686/15993/21, від 09 листопада 2022 року у справі № 753/10315/19, від 16 листопада 2022 року у справі № 199/3941/20).
Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17).
Враховуючи наведені правові висновки Верховного Суду, можна зробити висновок, що для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю.
Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
В описовій та мотивувальній частинах уже згаданого рішення Шептицького міського суду Львівської області від 03.07.2025 року у справі №459/130/25 судом зазначено наступне: 
«Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту слід враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарством є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання (таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 738/1054/20, провадження № 61-7302св21 в постанові від 20 квітня 2023 року.
Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святах, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 28 серпня 2019 року у справі № 588/350/15-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц).
Більше того, згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17, сам по собі факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки не може свідчити, що сторони проживали в зазначений період однією сім`єю, оскільки необхідно надати докази ведення спільного господарства, наявності у сторін бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.
Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою.
У постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 587/302/16 Верховний Суд зазначив, що закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.
Факт сумісного проживання заявника з ОСОБА_4 однією сім`єю підтверджується спільними фотознімками, наданими суду, зміст яких вказує на тривалі відносини між ними, характерні для відносин подружжя, спільний відпочинок, проведення часу разом та спільно з дітьми та внуками, а також пояснення свідків.
Так, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що є сусідом заявниці та йому відомо, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 постійно спільно проживали по сусідству за адресою: АДРЕСА_1 , близько 20 років. Це був їхній другий шлюб. Вони разом купували меблі, до них у гості приїжджали діти від перший шлюбів, проживали вони разом до дня смерті ОСОБА_4 . Також свідку не було відомо, що вони не були у зареєстрованому шлюбі.
Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні вказала, що була сусідкою заявниці, коли вона із ОСОБА_9 проживала за адресою: АДРЕСА_2 . Ствердила, що цю квартиру заявник отримала, однак коли почала проживати разом із ОСОБА_9 , то обміняла цю квартиру на будинок, де продовжувала жити постійно разом із ОСОБА_4 як дружина останнього. Вона раз чи два рази на місяць приходила до них у гості. Їй відомо, що вони разом робили ремонт у будинку, спільно вели побут. Заявниця працювала, а приготуванням їжі та побутовими питаннями переважно займався померлий, оскільки мав інвалідність та не міг працювати. Діти померлого і після смерті батька продовжують приїжджати у гості до заявниці. Ствердила, що ОСОБА_10 проживала із ОСОБА_11 з 2004 року, а у 2005 році вони переїхали у будинок».
Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні зазначила, що є дочкою заявниці. Померлого вважала родичем, називала дядьком, залишала на нього своїх дітей, які називали його дідусем. Вказала, що їй відомо, що заявниця та дядько ОСОБА_9 проживали разом більше 18 років, вели спільний бюджет, господарство, у них були відносини притаманні подружжю. Вони разом робили ремонт, облаштовували спільний побут, купували техніку, автомобіль, на якому їздили на Хмельниччину до родичів ОСОБА_9 . Також їй відомо про купівлю ними пральної машини, яку оформили у кредит на дядька ОСОБА_9.
…
Враховуючи наведене, суд вважає, що факт спільного проживання заявниці ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , ведення ними спільного господарства, несення спільних витрат, які вказують на існування фактичних сімейних відносин, повністю підтверджуються дослідженими судом письмовими матеріалами справи, а також показаннями свідків, а тому заява про встановлення факту проживання заявника однією сім`єю з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , без реєстрації шлюбу, з 01.01.2004 року до 09.01.2024 року підлягає задоволенню. При цьому, суд виходить з того, що встановлення даного факту має для позивача юридичне значення і встановити його іншим шляхом неможливо».
Відтак, з урахуванням встановлених Шептицьким районним судом Львівської області у рішенні від 03.07.2025 року у справі №459/130/25 обставин, правових висновків Верховного Суду, можна зробити висновок, що позивач та померлий ОСОБА_2 спільного проживали, вели спільне господарство, у них був наявний спільний бюджет, вони проводили спільні витрати, а також у них були взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю.
Іншими словами, з урахуванням положень ст.3 СК України, позивач та померлий ОСОБА_2 були сім`єю.
Зазначене вказує на те, що відповідач, приймаючи оскаржуване рішення, не дослідив у повній мірі усіх обставин, зокрема, описову та мотивувальну частини рішення Шептицького міського суду Львівської області від 03.07.2025 року у справі №459/130/25, в взяв до уваги лише резолютивну частину вказаного рішення.
Як наслідок, оскільки у відповідача були наявні докази наявності сімейних відносин між позивачем та померлим ОСОБА_2 , та які були подані позивачем разом із заявою про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення є протиправним та необгрунтованим, а тому підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог з приводу зобов?язання призначити пенсію у зв?язку з втратою годувальника.
Враховуючи обставину недослідження відповідачем підстав для призначення позивачу пенсії у разі втрати годувальника, зазначених у її заяві, з урахуванням висновків зроблених у даному судовому рішенні, у суду відсутня об`єктивна можливість захистити її порушене право у наведений спосіб.
Відтак, зазначені вимоги не підлягають задоволенню, оскільки є передчасними.

При цьому, з метою належного захисту порушеного права позивача, суд, у відповідності до ч.2 ст.9 та ч.2 ст.245 КАС України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву та пакет документів позивача від 03.11.2025 року №6083, з урахуванням висновків зроблених судом у даному рішенні.

Щодо судових витрат, то відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, такі належить присудити з позивача пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково та вийти за межі позовних вимог.
Визнати протиправним рішення від 11.11.2025 року №913050165020, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області, про відмову ОСОБА_1 в переведенні з одного виду пенсії на інший у зв`язку з втратою годувальника.
Зобов`язати Головне управлінням Пенсійного фонду України у Закарпатській області (адреса: Закарпатська область, м.Ужгород, пл.Народна, 4, код ЄДРПОУ 20453063) протягом 10 днів з моменту набрання рішенням суду у цій справі законної сили повторно розглянути заяву про призначення пенсії у разі втрати годувальника від 03.11.2025 року №6083 та пакет документів, подані ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), з урахуванням висновків зроблених судом у даному рішенні.
В іншій частині у задоволенні позову відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області (адреса: Закарпатська область, м.Ужгород, пл.Народна, 4, код ЄДРПОУ 20453063) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп. сплаченого судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський оружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя	Мартинюк Віталій Ярославович