Справа № 541/3591/24 
№ провадження 1-кп/541/57/2026 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2026 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , 
прокурора ОСОБА_3 , 
потерпілого ОСОБА_4 ,
представника потерпілого ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене 17 липня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024170000000545 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миргорода Полтавської області, громадянина України, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину, працює в ТОВ «Асфальтобетонний завод», проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України, 
встановив:

17 липня 2024 року приблизно о 19 год 30 хв. ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , гальмівна система якого була у непрацездатному та несправному стані, рухався у м. Миргороді Полтавської області по вул. Сорочинській у напрямку с. Білики Миргородського району Полтавської області.
Перед перехрестям з вул. Данила Апостола у м. Миргороді Полтавської області ОСОБА_6 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками та дорожньою розміткою, не переконавшись в тому, що на проїжджій частині немає перешкод для руху, в тому числі і пішохода, якого він міг завчасно виявити і своєчасно прийняти заходи для запобігання ДТП, не зменшив швидкість свого транспортного засобу, не зупинився перед пішохідним переходом, щоб дати дорогу пішоходу, а продовжив рух, при цьому змінивши свій напрямок на зустрічну смугу, де скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка перетинала проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу, позначеному дорожніми знаками та дорожньою розміткою, справа наліво по ходу руху автомобіля.
У результаті недотримання водієм ОСОБА_6 п.п. 10.1., 18.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі – Правила дорожнього руху), та наїзду на пішохода ОСОБА_8 остання отримала тілесні ушкодження, від яких загинула на місці.
ОСОБА_8 отримала наступні тілесні ушкодження: крововиливи у м`яку мозкову оболонку майже по всій конвекситальній поверхні; перелом 4, 6, 7, 8, 9 ребер праворуч та 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8 ребер зліва по декількох анатомічних лініях; крововиливи у м`які тканини спини поперекової ділянки зліва; косопоперечний перелом ліктьової та променевої кісток лівого передпліччя в нижній третині; синці, що розташовані: навколо правого ока; на передній поверхні лівого плечового суглобу; на внутрішній поверхні лівого плеча в середній третині; в ділянці підборіддя праворуч, садна, що розташовані: в лобній ділянці праворуч; в надбрівній ділянці праворуч; в щелепній ділянці праворуч, з розповсюдженням на щоку; на спинці та кінчику носа; в ділянці підборіддя; на задній поверхні лівого ліктьового суглобу; на передній поверхні проксимальної фаланги 5-го пальця лівої кисті; на передній поверхні дистальної фаланги 2-ґо пальця лівої кисті; на передньо-внутрішній поверхні середньої третини лівого передпліччя; на боковій поверхні грудної клітини зліва, по підпахвовій лінії, на рівні 8-го ребра; на передній поверхні проксимальної фаланги 5-го пальця правої кисті; дистальної фаланги; по всій передній поверхні правого стегна; на передній поверхні правого колінного суглобу; на передній поверхні правого гомілко-ступневого суглобу; на задній поверхні середньої третини лівого стегна; на передній поверхні лівого колінного суглобу; на внутрішній поверхні лівого колінного суглобу, які могли утворитися від дії твердих тупих предметів, також, можливо, при дорожньо-транспортній пригоді, по давності утворення можуть відповідати даті та обставинам, викладеним в описовій частині постанови та по ступеню тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до смерті; стосовно живої особи - до тяжких тілесних ушкоджень, по критерію небезпеки для життя в момент спричинення. Між тілесними ушкодженнями та причиною смерті є прямий причинно-наслідковий зв`язок.
Причиною смерті ОСОБА_8 стала тупа травма голови, що призвела до виникнення крововиливів у м`яку мозкову оболонку та ускладнилась набряком речовини головного мозку.
Причиною дорожньо-транспортної події та наслідків, що настали, є порушення водієм ОСОБА_6 вимог п.п. 10.1., 18.1. Правил дорожнього руху, а саме:
- п. 10.1. – перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
- п. 18.1. – водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Порушення вказаних вимог Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_6 з технічної точки зору знаходилися у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події.
ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної події, а саме – уникнути наїзду на пішохода, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру, які б не дозволили йому виконати вимоги вищевказаних норм Правил дорожнього руху.
Окрім того, безпосередньо після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, тобто 17 липня 2024 року після 19 год 30 хв., перебуваючи на перехресті вул. Сорочинська з вул. Данила Апостола у м. Миргороді Полтавської області,  ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що він скоїв наїзд на пішохода, тим самим поставивши його в небезпечний для життя стан, маючи можливість для надання допомоги, не виконав свого громадянського обов`язку, що покладав на нього закон і загальновизнані норми моралі, не переконався, чи потребує потерпіла допомоги, не викликав карету швидкої допомоги, не відвіз потерпілу до найближчого лікувального закладу, а умисно залишив її у небезпеці, зникнувши з місця пригоди, тим самим порушивши вимоги п.п. «а», «г», «ґ» п. 2.10. Правил дорожнього руху.
Під час судового розгляду обвинувачений зазначив, що свою вину у вчинених правопорушеннях він визнає та пояснив суду наступне. 17 липня 2024 року у вечірню пору доби він на транспортному засобі ВАЗ 21099 пересувався по вул. Сорочинській в м. Миргороді. В автомобілі були його знайомі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . Коли він під`їжджав до пішохідного переходу, бачив, що попереду нього зупинився транспортний засіб, а також жінку, яка має намір перейти проїзну частину. ОСОБА_6 тиснув на гальма, але не міг зупинитися, тому з метою уникнення зіткнення з транспортним засобом, що зупинився попереду, обвинувачений вирішив здійснити маневр вліво. Коли обвинувачений виїжджав на зустрічну смугу, пішохода не бачив. Під час здійснення вказаного маневру він здійснив наїзд на пішохода. ОСОБА_6 не зупинився, оскільки не працювала гальмівна система, продовжив їхати, покинувши місце ДТП, при цьому автомобіль котився на нейтральній швидкості. Обвинувачений не розумів, що накоїв, не знав що робити, злякався. В подальшому ОСОБА_6 зупинився, до нього під`їхав інший автомобіль, обвинувачений вийшов, після чого приїхали працівники поліції. Обвинувачений зазначив, що автомобіль ВАЗ 21099 до ДТП у його розпорядженні був не більше 10 днів, користувався ОСОБА_6 ним приблизно 4-5 разів, при цьому проблем з гальмівною системою не було. Вказаний транспортний засіб він придбав без оформлення права власності, в автомобілі був несправний газовий редуктор та спідометр. Просив суд врахувати, що він працює, одружений, має малолітню дитину. Перед потерпілим вибачився. 
Потерпілий пояснив суду, що внаслідок дій обвинуваченого він втратив дружину, з якою прожив майже 26 років, яка була для нього підтримкою. Внаслідок її втрати було втрачено сенс життя обвинуваченого. ОСОБА_4 є військовослужбовцем, повідомлення про загибель дружини отримав під час перебування на лікуванні. Зазначив, що його дружина доглядала за матір`ю, яка мала онкологічне захворювання. Через 4 місяці після загибелі дружини теща померла. Потерпілий не звертався до суду з позовом про відшкодування матеріальної або моральної шкоди, вважає, що справедливим буде призначення обвинуваченому покарання у максимальному розмірі, передбаченому законом, вибачення у нього не прийняв.
Крім показань обвинуваченого, його вина у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується показаннями свідків, матеріалами кримінального провадження.
Допитаний судом свідок ОСОБА_13 пояснив суду наступне. 17 липня 2024 року близько 18-19 год вони з ОСОБА_14 їхали додому. Під`їжджаючи до пішохідного переходу по вул. Сорочинській свідок побачив жінку, яка мала намір перейти проїзну частину. Вказана жінка зачекала, поки він пригальмує, побачила, що свідок зупинив транспортний засіб, після чого почала рух по пішохідному переходу. ОСОБА_13 почув позаду звук двигуна. Коли пішохід вийшла на зустрічну смугу, свідок побачив, як його обганяє автомобіль, збиває жінку, від чого її підняло вгору приблизно на 4-5 м, після чого жінка упала. Автомобіль, який збив жінку, не зупинився, і оскільки на місці ДТП були люди, які викликали «швидку допомогу» та поліцію, свідок прийняв рішення наздогнати порушника. ОСОБА_13 подавав світлові сигнали. Коли обвинувачений зупинився, свідок підійшов до нього. Водій говорив, що він не зупинився, тому що злякався. Щодо технічної несправності транспортного засобу він не повідомляв. Свідок зазначив, що до ДТП транспортний засіб під керуванням обвинуваченого рухався зі швидкістю приблизно 70 км/год, після ДТП – близько 40 км/год.
Свідок ОСОБА_14 надав суду аналогічні показання. 
Свідок ОСОБА_15 пояснила суду, що вони їхали з ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 по вул. Сорочинській в автомобілі під керуванням обвинуваченого. На дорогу свідок увагу не звертала, дивилась в телефон. На або перед пішохідним переходом вона почула глухий удар, після якого вони поїхали далі, хоча всі зрозуміли, що сталась ДТП. За ними їхав інший транспортний засіб, який став перед ними і вони зупинились. Зазначила, що до вказаної події вона декілька разів їздила з обвинуваченим на його автомобілі, нарікань щодо гальмівної системи, в тому числі – в день ДТП, не було.
Згідно з поясненнями свідка ОСОБА_20 , приблизно 17-19 липня 2024 року вони з ОСОБА_10 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 їхали на автомобілі під керуванням останнього по вул. Сорочинській. Коли вони під`їхали до пішохідного переходу, що розташований біля відділення Нової пошти № 2, перед ними зупинився автомобіль, який пропускав пішохода. ОСОБА_6 почав гальмувати, але автомобіль не зупинявся, тому він виїхав на зустрічну смугу, де відбулось зіткнення з пішоходом. До зіткнення свідок пішохода не бачив, оскільки вона була перед транспортним засобом, який зупинився перед ними. Через зіткнення швидкість авто під керуванням обвинуваченого була зменшена. Після вказаної події ОСОБА_6 продовжив рух, їх наздогнав автомобіль, що стояв попереду. До ДТП автомобіль перебував у володінні ОСОБА_6 приблизно 2 тижня, за цей час вони майже кожен день їздили на цьому транспортному засобі, несправностей у авто не було. 
Згідно з протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 17 липня 2024 року з доданими до нього схемою та ілюстративною фототаблицею було оглянуто ділянку автодороги в районі буд. № 20 по вул. Сорочинській в м. Миргороді Полтавської області, зафіксовано обстановку на місці дорожньо-транспортної пригоди, а також виявлено та вилучено автомобіль ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; черевик білого кольору правої ноги потерпілої ОСОБА_8 ; уламки скла від автомобіля (т. 1 а.к.п. 112-126).
Під час проведення обшуку в автомобілі ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , розташованому навпроти будинку № 125/12 по вул. Шишацькій в м. Миргороді, виявлено та вилучено зразки для проведення відповідних експертних досліджень (протокол обшуку від 17 липня 2024 року, т. 1 а.к.п. 128-129).
Відповідно до протоколу огляду місця події від 17 липня 2024 року, проведеного на ділянці автодороги в районі будинку № 20 по вул. Сорочинській в м. Миргороді Полтавської області, було зафіксовано обстановку на місці дорожньо-транспортної пригоди та труп ОСОБА_8 (т. 1 а.к.п. 136-146). 
Згідно з протоколом огляду від 18 липня 2024 року, оглянуто труп ОСОБА_8 з наявними тілесними ушкодженнями, вилучено сукню з нашаруванням РБК, білий черевик на ліву ногу, зразки волосся з п`яти частин голови трупа ОСОБА_8 (т. 1 а.к.п. 153-156).
У відповідності з висновком експерта від 16 серпня 2025 року № 142, причиною смерті ОСОБА_8 стала тупа травма голови, що призвела до виникнення крововиливів у м`яку мозкову оболонку та ускладнилась набряком речовини головного мозку. При дослідженні трупа ОСОБА_8 у неї були виявлені наступні тілесні ушкодження: крововиливи у м`яку мозкову оболонку майже по всій конвекситальній поверхні; перелом 4, 6, 7, 8, 9 ребер праворуч та 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8 ребер зліва по декількох анатомічних лініях; крововиливи у м`які тканини спини поперекової ділянки зліва; косопоперечний перелом ліктьової та променевої кісток лівого передпліччя в нижній третині; синці, що розташовані: навколо правого ока; на передній поверхні лівого плечового суглобу; на внутрішній поверхні лівого плеча в середній третині; в ділянці підборіддя праворуч, садна, що розташовані: в лобній ділянці праворуч; в надбрівній ділянці праворуч; в щелепній ділянці праворуч, з розповсюдженням на щоку; на спинці та кінчику носа; в ділянці підборіддя; на задній поверхні лівого ліктьового суглобу; на передній поверхні проксимальної фаланги 5-го пальця лівої кисті; на передній поверхні дистальної фаланги 2-ґо пальця лівої кисті; на передньо-внутрішній поверхні середньої третини лівого передпліччя; на боковій поверхні грудної клітини зліва, по підпахвовій лінії, на рівні 8-го ребра; на передній поверхні проксимальної фаланги 5-го пальця правої кисті; дистальної фаланги; по всій передній поверхні правого стегна; на передній поверхні правого колінного суглобу; на передній поверхні правого гомілко-ступневого суглобу; на задній поверхні середньої третини лівого стегна; на передній поверхні лівого колінного суглобу; на внутрішній поверхні лівого колінного суглобу, які могли утворитися від дії твердих тупих предметів, також, можливо, при дорожньо-транспортній пригоді, по давності утворення можуть відповідати даті та обставинам, викладеним в описовій частині постанови та по ступеню тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до смерті; стосовно живої особи - до тяжких тілесних ушкоджень, по критерію небезпеки для життя в момент спричинення. Між тілесними ушкодженнями та причиною смерті є прямий причинно-наслідковий зв`язок (т. 1 а.к.п 147-149).
Відповідно до висновку інженерно-транспортної експертизи від 30 серпня 2024 року № СЕ-19/117-24/13344-ІТ, місце наїзду автомобілем марки ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_8 знаходиться в м. Миргороді на проїзній частині дороги вул. Сорочинська, перед розташуванням мобільного телефону потерпілої, початок осипу скла, ЛФП від авто по напрямку руху до с. Білики (т. 1 а.к.п. 162-164).
Висновком судової експертизи технічного стану транспортного засобу від 28 серпня 2024 року № СЕ-19/117-24/13347-ІТ встановлено наступне. Станом на момент проведення огляду (дослідження) робоча гальмівна система досліджуваного автомобіля ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходиться у непрацездатному та несправному стані у зв`язку з невідповідністю усталеного сповільнення вказаного автомобіля вимогам п. 6.4.6.1 ДСТУ 3649:2010, що зумовлене внесенню змін у конструкцію робочої гальмівної системи, а саме: «заглушення» гальмівного трубопроводу заднього лівого колеса, а також утворення повітряних пробок в гальмівному трубопроводі заднього правого колеса, внаслідок невідповідного рівня гальмівної рідини в бачку живлення гідроприводу гальм, дані несправності настали до дорожньо-транспортної пригоди. Станом на момент проведення огляду ходова частина, рульове керування досліджуваного автомобіля знаходились у працездатному стані; будь-яких їх несправностей (пошкоджень), які б впливали на працездатність та виникли до дорожньо-транспортної пригоди, не виявлено. В частині робочої гальмівної системи водій мав змогу виявити наявність несправностей (невідповідностей) робочої гальмівної системи досліджуваного автомобіля ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом виконання вимог п.п. 2.3а), 31.1., 31.4.1а) Правил дорожнього руху та п. 6.42 ДСТУ 3649:2010 (т. 1 а.к.п. 166-174).
Під час судового розгляду з метою всебічного з`ясування обставин даного кримінального провадження судом було допитано експерта ОСОБА_24 , яким було проведено вказану експертизу. Експерт зазначив, що визначення параметрів гальмування автомобіля здійснюється шляхом вимірювання середнього гальмівного сповільнення з використанням деселерометра, який призначений для вимірювання параметрів ефективності гальмівних систем при початковій швидкості гальмування 20-30 км/год, саме в цих межах вимірювання буде найточнішим. Вказаний прилад вагу транспортного засобу не враховує, тому кількість пасажирів транспортного засобу не впливає на результати дослідження. 
Відповідно до висновку судово-трасологічної експертизи від 12 серпня 2024 року № СЕ-19/117-24/13352-ТР, надані на дослідження фрагменти скла до розділення становили єдине ціле – скло передньої лівої фари автомобіля ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 (т. 1 а.к.п. 176-186). 
Згідно з висновком судової медико-криміналістичної експертизи від 11 вересня 2024 року № 124-МК при дослідженні одягу і взуття ОСОБА_8 виявлені пошкодження і сліди, які могли утворитись при дорожньо-транспортній пригоді внаслідок наїзду на пішохода (т. 1 а.к.п. 187-189). 
У відповідності з висновком судово-трасологічної експертизи від 13 серпня 2024 року № СЕ-19/117-24/13816-Д слід папілярного узору пальця руки найбільшими розмірами по вісях 17х28 мм залишений великим пальцем правої руки особи, дактилоскопічна карта якої заповнена на ім`я ОСОБА_6 (т. 1 а.к.п. 191-200).
Згідно з висновком судово-імунологічної експертизи від 23 серпня 2024 року № 1286, походження волосини № 1, вилученої з даху автомобіля від трупа ОСОБА_8 не виключається (т. 1 а.к.п. 201-203).
Відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи від 23 вересня 2024 року № СЕ-19/117-24/15136-ІТ, в заданій дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 мав технічну можливість запобігти заданій дорожньо-транспортній пригоді шляхом виконання п.п. 10.1., 18.1.Правил дорожнього руху, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. В діях ОСОБА_6 вбачаються невідповідності з вимогами п.п. 10.1., 18.1. Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням заданої дорожньо-транспортної пригоди. В заданій дорожній обстановці ОСОБА_6 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 2.3.а), 10.1., 12.4., 12.9.б), 18.1., 31.1., 31.4., 31.4.1.а) Правил дорожнього руху (т. 1 а.к.п. 210-213).
Відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння від 17 липня 2024 року у ОСОБА_6 ознак сп`яніння не виявлено (т. 1 а.к.п. 122).
З урахуванням викладеного, допитавши обвинуваченого, потерпілого, свідків, експерта, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд прийшов до переконання, що своїми діями  ОСОБА_6 вчинив інкриміновані йому кримінальні правопорушення за обставин, викладених у вироку, та його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 135 КК України як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, та за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого. 
Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставин, що пом`якшують покарання згідно ст. 66 КК України та обставин, що обтяжують покарання, передбачених ст. 67 КК України, суд не встановив.
Суд враховує практику Верховного Суду, згідно з якою розкаяння передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання.
Щире каяття – це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.
У зв`язку з наведеним можна зробити висновок, що щире каяття – це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.
Під час судового розгляду обвинувачений зазначив, що визнає свою вину та вибачився перед потерпілим, який вказане вибачення не прийняв.
Однак, такі дії суд не визнає обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, оскільки поведінка ОСОБА_6 під час судового розгляду, незважаючи на його зізнавальні покази та вибачення перед потерпілим, не свідчить про щире каяття – обвинувачений не намагався відшкодувати потерпілому шкоду; не виявляв бажання виправити наслідки вчиненого ним злочину та готовність нести покарання; пояснення обвинуваченого, які він надавав суду, в основному були спрямовані на виправдування своїх дій, а не на їх критичну оцінку. 
З системного аналізу кримінального закону слідує, що для досягнення пропорційності між злочином та покаранням, основним чинником, який має братися до уваги під час визначення виду та міри покарання за злочин, є ступінь його тяжкості та небезпечності. При призначенні покарання судам слід прагнути до справедливості та пропорційності, а будь-які винятки з цієї мети мають бути належним чином обґрунтовані.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. 
У рішенні по справі «О’ Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Правилами дорожнього руху України регламентовано єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, якого повинні неухильно дотримуватись усі його учасники.
Злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, належить до категорії двооб`єктних злочинів, основним безпосереднім об`єктом якого є безпека руху й експлуатації автомобільного та деяких інших видів транспорту, додатковим об`єктом – життя і здоров`я особи.
Відповідно до ст. 3 Конституції України життя людини визнано найвищою соціальною цінністю. Кожна людина має невід`ємне право на життя і ніхто не може свавільно позбавити її життя. 
Суд зауважує, що ОСОБА_6 , усвідомлюючи необхідність суворо дотримуватися Правил дорожнього руху під час керування джерелом підвищеної небезпеки, відверто ігноруючи те, що своїми діями він ставить під загрозу життя та здоров`я інших осіб, проявив неуважність та надмірну недбалість, здійснив наїзд на пішохода, яка переходила проїзну частину у встановленому місці, що в сукупності призвело до невідворотних наслідків у виді загибелі людини, після чого залишив потерпілу без допомоги, поїхавши з місця скоєння ДТП.
Крім зазначеного, судом встановлено, що згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 27 жовтня 2023 року серії ЕАІ № 8026636, ОСОБА_6 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. ст. 122 КУпАП, в зв`язку із порушенням останнім правил переїзду нерегульованого пішохідного переходу, а саме – наближаючись до пішохідного переходу, водій не зменшив швидкість та не зупинився, чим створив перешкоду для пішоходів (т. 3 а.к.п. 99). Зазначене свідчить про неодноразове нехтування обвинуваченим Правилами дорожнього руху. 
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким і тяжким злочинами, конкретні обставини й високий ступінь суспільної небезпеки вчинених ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, а саме те, що обвинувачений, керуючи джерелом підвищеної небезпеки, наражаючи на небезпеку невизначене коло осіб (інших учасників дорожнього руху), вчинив, хоча і з необережності, але тяжкий злочин шляхом грубого порушення одночасно декількох вимог ПДР України, вчинивши наїзд на пішохода, яка переходила проїзну частину по пішохідному переходу, невідворотні наслідки у вигляді смерті пішохода ОСОБА_8 , той факт, що після вчинення вказаного злочину обвинувачений покинув місце дорожньо-транспортної пригоди, не намагався надати потерпілій допомогу, особу ОСОБА_6 , який не судимий, одружений, має на утриманні малолітню дитину, працевлаштований, вибачився перед потерпілою, за місцем проживання, навчання та роботи характеризується позитивно, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, дані досудової доповіді, в якій зазначено про середні ризики вчинення ОСОБА_6 повторного кримінального правопорушення та його небезпеки для суспільства, думку потерпілого про необхідність призначення обвинуваченому найсуворішого покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Враховуючи наведені вище дані та обставини в їх сукупності, суд прийшов до висновку про призначення обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення волі з додатковим заходом примусу – позбавлення права керувати транспортними засобами на максимальний строк; за ч. 1 ст. 135 КК України – у виді позбавлення волі, та остаточно визначає покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України.
З огляду на відсутність обставин, які би не тільки пом`якшували покарання а й водночас істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину, підстави для застосування щодо обвинуваченого положень ст.ст. 69, 75 КК України відсутні.
Відповідно до ч.ч. 5, 7 ст. 72 КК України в строк призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання необхідно зарахувати строк тримання під вартою, застосований до нього відповідно до ухвали слідчого судді Октябрського районного суду міста Полтави від 19 липня 2024 року, з 18 липня 2024 року по 12 вересня 2024 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, а також строк домашнього арешту, який було застосовано у відповідності з ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду міста Полтави від 12 вересня 2024 року,із розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі з 13 вересня 2024 року по 19 березня 2025 року включно (т. 1 а.к.п. 159-162, 204-208, т. 2 а.к.п. 48-49).
Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу суд не встановив.
Цивільний позов потерпілим заявлено не було.
Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів і які документально підтверджені, в сумі 13 252,40 грн відповідно до вимог ч. 1 ст. 126 КК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави.
Питання щодо скасування арешту майна у кримінальному провадженні підлягає вирішенню відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України.
Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.
Під час судового розгляду обвинуваченим було заявлено клопотання про передачу автомобіля марки ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на потреби ЗСУ. В той же час, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого 14 вересня 2016 року ТСЦ 0541 (т. 2 а.к.п. 62), відповіді ТСЦ № 5341 МВС від 25 липня 2024 року (т. 3 а.к.п. 100), власником вказаного транспортного засобу є ОСОБА_3 . 
ОСОБА_6 пояснював суду, що зазначений автомобіль ним було придбано без юридичного оформлення передачі права власності. Враховуючи зазначене, без отримання згоди власника транспортного засобу на відповідне розпорядження автомобілем, суд позбавлений можливості вирішувати питання про його передачу третій особі, тому приходить до висновку про передачу автомобіля марки ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , його фактичному користувачу ОСОБА_6 . 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_6  визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання:
- за ч. 1 ст. 135 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_6  остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
Запобіжний захід ОСОБА_6  не обирати.
Строк відбування покарання ОСОБА_6  обчислювати з дня його фактичного затримання, відповідно до ч.ч. 5, 7 ст. 72 КК України зарахувавши в строк призначеного покарання строк попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 18 липня 2024 року по 12 вересня 2024 року включно, а також строк домашнього арешту із розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі з 13 вересня 2024 року по 19 березня 2025 року включно. 
Стягнути з ОСОБА_6  на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в розмірі 13 252 (тринадцять тисяч двісті п`ятдесят дві) грн 40 коп.
Арешт, накладений на підставі ухвал слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 26 липня 2024 року на автомобіль марки ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та на речі, вилучені в ході проведення обшуку вказаного автомобіля, скасувати.
Речові докази: 
-автомобіль марки ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого 14 вересня 2016 року ТСЦ 0541, є ОСОБА_3 , фактичним користувачем якого є ОСОБА_6 , та який зберігається на території майданчика тимчасового тримання транспортних засобів Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області, повернути фактичному користувачу ОСОБА_6 ;
- черевик білого кольору правої ноги потерпілої ОСОБА_8 , уламки скла від автомобіля, сукню з нашаруванням РБК, білий черевик на ліву ногу, зразки волосся з п`яти частин голови трупа ОСОБА_8 , які зберігаються в камері речових доказів СУ ГУНП в Полтавській області, знищити. 
На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду через Миргородський міськрайонний суд.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо така скарга не буде подана учасниками провадження у вказаний строк. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Копію вироку після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя	ОСОБА_1