Справа №574/807/25 	Головуючий у суді у 1 інстанції -  ОСОБА_1 	
Номер провадження 11-кп/816/605/26 	Суддя-доповідач -  ОСОБА_2  	
Категорія - 21 	  	

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2026 р. колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі: 
Судді-доповідача - ОСОБА_3 , 
суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , 
з участю секретаря судового засідання – ОСОБА_6 
прокурора – ОСОБА_7 
обвинуваченого – ОСОБА_8 
захисника – ОСОБА_9 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми, у режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Буринського районного суду Сумської області від 25 вересня 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не працюючого, одруженого, раніше судимого вироком Буринського районного суду Сумської області за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 17000 грн.,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, 
ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , в якій, не оспорюючи фактичних обставин справи, доведеності вини та правильності правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурор просить вирок Буринського районного суду Сумської області від 25 вересня 2025 року скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді 120 годин громадських робіт. На підставі ст. 71, ч.3 ст.72 КК України за сукупністю ухвалених стосовно ОСОБА_8 вироків призначити останньому покарання у виді 120 годин громадських робіт та 17000 грн. штрафу, які виконувати самостійно.
В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин.
Запобіжний захід по даному кримінальному провадженню обвинуваченому не обирати.
Обґрунтовуючи вимоги поданої апеляційної скарги, прокурор посилається на те, що з матеріалів даного провадження вбачається, що вироком Буринського районного суду Сумської області від 17 червня 2025 року ОСОБА_8 було визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 17000 грн. Кримінальне правопорушення за оскаржуваним вироком ОСОБА_8 вчинив 12 серпня 2025 року, тобто після постановления попереднього вироку, але до повного відбуття призначеного по ньому покарання. 
Проте, призначаючи ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.125 КК України, суд першої інстанції не визначив останньому остаточне покарання за сукупністю вироків, як це передбачено ч.1 ст.71 КК України, шляхом приєднання до покарання за новим вироком повністю або частково покарання у виді штрафу за попереднім вироком Буринського районного суду, реалізувавши правовий механізм самостійного виконання призначених покарань.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на судове рішення не подавали.
Як встановлено судом першої інстанції, 12 серпня 2025 року близько 12 год. 00 хв. ОСОБА_8 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, перебував у кімнаті будинку за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , де між ним та його дружиною ОСОБА_11 виникла словесна сварка під час якої ОСОБА_8 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_11 , з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс останній один удар кулаком своєї правої руки в область лівого вуха. Після отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_11 пішла до іншої кімнати.
Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_8 пішов слідом за дружиною в іншу кімнату та взяв до рук дерев`яну биту, яка знаходилася в кутку кімнати, і наніс останній один удар в область обличчя з права та тільки після цього припинив свої протиправні дії.
Внаслідок вказаних дій ОСОБА_8 , потерпіла ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді: набряку м`яких тканин в лівій завушній ділянці, синця в правій підочній ділянці, які відповідно до висновку судово-медичного експерта №288 від 21 серпня 2025 року по ступеню тяжкості кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Заслухавши доповідь головуючого - судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, доводи прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , які щодо задоволення вимог поданої апеляційної скарги не заперечували, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Колегія суддів враховує, що вказане кримінальне провадження розглянуто у спрощеному провадженні, передбаченому ст.382 КПК України, без проведення судового засідання за відсутності учасників судового провадження, на підставі вивчення обвинувального акту та доданих до нього матеріалів, без дослідження доказів на підтвердження встановлених обставин. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.4 ст.107 КПК України, також, не здійснювалось.
Зі змісту поданої апеляційної скарги вбачається, що фактичні обставини кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та правильність кваліфікація дій останнього за вказаною статтею, прокурором не оспорюється, тому відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, вирок суду в цій частині апеляційному перегляду не підлягає.
Крім того, прокурором не оскаржується і вид та розмір покарання у виді 120 громадських робіт, яке було призначено судом першої інстанції ОСОБА_8 за ч.1 ст.125 КК України.
Що стосується доводів прокурора про те, що вирок суду не можна вважати законним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_8 остаточного покарання за сукупністю вироків, то колегія суддів вважає їх слушними, з врахуванням наступного.
Так, вимогами ч. 1 ст. 71 КК України визначено, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Зазначена норма Закону має імперативний характер і у разі наявності таких обставин, унеможливлює будь-який інший порядок та правила призначення остаточного покарання.
Відповідно до роз`яснень, що викладені в абз. 1 п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року, за сукупністю вироків (ст. 71 КК України) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбуття основного покарання чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також, коли новий злочин вчинено після оголошення вироку, але до набрання ним законної сили. Під час складання покарань у порядку зазначеної норми остаточне покарання має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.
Вищевказана позиція щодо призначення покарання за сукупністю вироків висловлена також і в постановах Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25 червня 2018 року у справі №511/37/16-к та від 14 липня 2021 року у справі №443/806/19.
При цьому, положеннями ч. 3 ст. 72 КК України, основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
Також, колегія суддів також враховує правові висновки Верховного Суду, викладені постанові від 26 травня 2020 року у справі № 243/2528/19, з зазначенням того, що положення ч. 3 ст. 72 КК України не тільки не виключають можливості застосування положень статей 70, 71 КК України щодо призначення покарання за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків, але й прямо вказують на необхідність такого застосування. У той же час ч. 3 ст. 72 КК передбачає не самостійне виконання вироків, якщо одним чи кількома з них призначено покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, а лише неможливість складення цих покарань з іншими видами покарань при призначенні їх за сукупністю злочинів або за сукупністю вироків і необхідність самостійного (окремого) виконання цих покарань.
У даному випадку, матеріалами вказаного кримінального провадження підтверджується те, що вироком Буринського районного суду Сумської області від 17 червня 2025 року ОСОБА_8 було визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 17000 грн.
Кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України вчинено ОСОБА_12 12 серпня 2025 року, і дані про те, що на час ухвалення оскаржуваного вироку останній сплатив штраф у розмірі 17000 грн, призначений йому вироком Буринського районного суду Сумської області від 17 червня 2025 року, у матеріалах справи відсутні.
При цьому, у вступній частині оскаржуваного вироку судом зазначено, що ОСОБА_12 є раніше судимим 17 червня 2025 року Буринським районним судом Сумської області за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 17000 грн., проте, у мотивувальній частині не знайшли свого відображення те, що кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України останній вчинив після постановления попереднього вироку, але до повного відбуття призначеного по ньому покарання у виді штрафу у розмірі 17000 грн., та що остаточне покарання слід призначити останньому з урахуванням вимог ч.1 ст.71, ч. 3 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків.
Не врахуванням судом першої інстанції вказаних обставин свідчить про те, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_12 покарання суд першої інстанції допустив неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, на що вірно посилається прокурор у поданій апеляційній скарзі, а саме, не застосував закон, який підлягає застосуванню, що відповідно до п.4 ч.1 ст.409, п.1 ч.1 ст.413 КПК України, є підставою для скасування вказаного вироку в частині призначеного покарання.
При цьому, колегія суддів зауважує, що п.2 ч.1 ст.420 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
З врахуванням того, що обвинуваченому ОСОБА_12 слід призначити остаточне покарання за правилами ч.1 ст.71 КК України, яке буде більш суворим покаранням, після скасування вироку суду першої інстанції, відповідно до п.2 ч.1ст. 420 КПК України, наявні підстави для ухвалення апеляційним судом в цій частині нового вироку.
При призначенні ОСОБА_12 покарання за ч.1 ст.125 КК України покарання, колегія суддів, як і суд першої інстанції, згідно ст.50, 65 КК України враховує характер та тяжкість вчиненого останнім кримінального проступку, факт щирого каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та надання згоди обвинуваченим і потерпілою на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні, що підтверджується матеріалами справи та знайшло своє відображення в оскаржуваному вироку.
Також суд ураховує і дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей,
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_12 , колегія визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а обставинами, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання - вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою останній перебуває у близьких відносинах, у стані алкогольного сп`яніння.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що обвинуваченому ОСОБА_12 необхідно призначити покарання в межах санкції за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт строком120 годин.
Крім того, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання, повністю приєднати невідбуте ОСОБА_12 покарання, яке йому було призначено Буринським районним судом Сумської області від 17 червня 2025 року за ч.1 ст. 309 КК України у виді штрафу у розмірі 17000 грн. та призначити останньому остаточне покарання у вигляді 120 годин громадських робіт та штрафу у розмірі 17000 грн., який відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.
Колегія суддів вважає, що саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_12 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, на задоволення, в цій частині, апеляційних вимог поданої прокурором апеляційної скарги.
При цьому, колегія суддів зауважує, що у зв`язку з тим, що у поданій апеляційній скарзі прокурор посилався лише на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_8 покарання, і не оскаржував законність визнання останнього винним у вчиненні інкримінованого йому злочину, вимога щодо визнання обвинуваченого винним за ч. 1 ст. 125 КК України при ухваленні нового вироку є безпідставною, а тому, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню. 

Керуючись ч. 15 ст. 615, ст.ст.404,405,407,409,413,420 КПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА: 

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 – задовольнити частково.
Вирок Буринського районного суду Сумської області від 25 вересня 2025 року відносно обвинуваченого ОСОБА_8 - скасувати, в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді громадських робіт на строк 120 годин.
Відповідно до ч. 1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, цього та вироку Буринського районного суду Сумської області від 17 червня 2025 року, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин та штрафу в розмірі 17000 гривень, який, на підставі ч.3 ст.72 КК України, виконувати самостійно.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення. 

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5