КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №359/12387/23 Головуючий у І інстанції - Чирка С.С.
апеляційне провадження №22-ц/824/8627/2026 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

21 квітня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2026 року, постановлену за наслідками розгляду заяви ОСОБА_2 про розстрочку виконання рішення суду
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна

установив:

У січні 2026 року ОСОБА_2 звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із заявою про розстрочку виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, мотивуючи її тим, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2025 року з неї на користь ОСОБА_1 стягнуто грошові кошти в сумі 443315 грн. в рахунок компенсації вартості частини автомобіля та судовий збір в розмірі 4433,15 грн. 
ОСОБА_2 станом на день звернення до суду із даною заявою не мала об`єктивної можливості сплатити всю суму за рішенням суду в розмірі 447748,15 грн. (основна сума боргу та судовий збір) одним платежем. 
Попри наявність офіційного працевлаштування, відповідач не отримує доходу, достатнього для негайного виконання рішення суду в повному обсязі, оскільки її річний дохід становить 493099,68 грн., що не дозволяє сплатити зазначену суму одноразово. 
Крім того, ОСОБА_2 орендує житло, розмір щомісячної орендної плати становить 7000 грн. 
ОСОБА_2 є розлученою та самостійно здійснює утримання і виховання малолітньої дитини. 
Отримувані аліменти не покривають навіть половини щомісячних витрат, необхідних для забезпечення належних умов життя та розвитку дитини. 
У зв`язку з цим, значна частина її заробітної плати спрямовується на оплату оренди житла та забезпечення мінімальних потреб як власних, так і дитини. 
Просила розстрочити виконання рішення суду шляхом сплати заборгованості рівними щомісячними платежами у розмірі по 37312,35 грн. до січня 2027 року включно.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2026 року, заяву ОСОБА_2 про розстрочку виконання рішення суду задоволено.
Розстрочено ОСОБА_2 виконання рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області у справі №359/12387/23 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 443315 грн. в рахунок компенсації вартості частини автомобіля та судового збору в розмірі 4433,15 грн., а всього 447748,15 грн. терміном на 1 рік з дня постановлення ухвали, шляхом сплати щомісячного платежу до 12 числа поточного місяця рівними частинами у розмірі 37312,34 грн. до 12 лютого 2027 року.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку, оскільки вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що єдиною підставою для розстрочення виконання рішення є матеріальний стан, який унеможливлює виплату всієї суми одноразово та наявність на утриманні малолітньої дитини.
Однак, згідно діючого законодавства, відсутність можливості сплатити всю суму боргу одноразово не є обставиною, яка ускладнює чи перешкоджає виконанню рішення, а дає підстави лише для застосування певної процедури звернення стягнення на майно чи кошти боржника.
Відповідно до доданих до заяви доказів, середньомісячний заробіток відповідачки за 2025 рік становив 41091 грн. без врахування 7000 грн витрат на оренду житла, після сплати яких залишається 34091.
Разом з тим, сама відповідачка зазначає, що взмозі сплачувати щомісячно 37312,34 грн., що перевищує розмір її доходу, який залишається після оплати орендної плати.
Отже, сама відповідачка визнає, що крім заробітної плати має інші кошти чи майно, на які може бути звернено стягнення, тобто її матеріальний стан дозволяє виконати дане рішення суду, що в свою чергу вказує на відсутність такої обставини як матеріальний стан, який істотно ускладнює виконання вказаного рішення або робить його неможливим.
Таким чином, відповідачка не зазначила жодної виняткової обставини, яка б унеможливлювала або утруднювала виконання рішення суду у даній справі, а сукупність тих обставин, на які вона посилається лише вказують на несприятливість виконання рішення суду для неї у даний час та можливість настання для неї негативних наслідків у зв`язку з цим.
Просив скасувати ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2026 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення суду.
На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_2 подала відзив, в обґрунтування якого зазначила, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2025 року у справі №359/12387/23 визначено до сплати на користь апелянта суму у розмірі 447748,15 грн.
З урахуванням того, що відповідно до чинного законодавства розстрочення виконання судового рішення можливе на строк не більше одного року, зазначена сума була поділена на 12 рівних частин, що становить 37312,34 грн щомісячно.
Отже, вказаний розмір платежу не є довільно визначеним відповідачкою, а відповідає вимогам законодавства.
Окрім того, апелянт самостійно надав реквізити для добровільного виконання судового рішення, у зв`язку з чим відповідачка розпочала добровільне виконання рішення суду та здійснила вже два платежі, зокрема 10 березня 2026 року та 01 квітня 2026 року.
Вказане свідчить про відсутність наміру ухилятися від виконання рішення та підтверджує добросовісність її поведінки.
Вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вона має реальний намір виконати судове рішення, а наведені нею обставини є такими, що істотно ускладнюють його виконання.
Звертає також увагу на те, що розстрочення виконання судового рішення не є способом уникнення відповідальності, а навпаки - є процесуальним механізмом, спрямованим на забезпечення реального виконання рішення суду, з урахуванням майнового стану боржника та дотримання балансу інтересів сторін.
Просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Бориспільського районного суду Київської області від 12 лютого 2026 року залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін, виходячи з наступного.
Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2025 року, поділено майно подружжя, а саме автомобіль марки «LINCOLN MKC» д.н.з. НОМЕР_1 , VIN код НОМЕР_2 , наступним чином: виділено у власність ОСОБА_2 автомобіль; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 443315 грн. в рахунок компенсації вартості частини цього автомобіля та судовий збір в розмірі 4433,15 грн.
Постановою Київського апеляційного суду від 14 січня 2026 року, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2025 року - залишено без змін.
Також встановлено, що ОСОБА_2 має малолітнього сина ОСОБА_3 , що підтверджуються свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_3 від 06 квітня 2023 року.
ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 проживають в орендованій квартирі, яка розташовується за адресою: АДРЕСА_1 . 
При цьому плата за квартиру становить 7000 грн. 
Вказана обставина підтверджуються копією договору оренди від 22 жовтня 2023 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 та актом обстеження житлово-побутових умов від 21 січня 2026 року.
Згідно довідки №6 від 21 січня 2025 року, наданої військовою частиною НОМЕР_4 , ОСОБА_2 дійсно проходить військову службу у В/Ч НОМЕР_5 і її грошове забезпечення становить: січень 2025 р. - 71970,51 грн.; лютий 2025 р. - 36570,17 грн.; березень 2025 р. - 37640,52 грн.; квітень 2025 р. - 33575,16 грн.; травень 2025 р. - 39341,94 грн.; червень 2025 р. - 39651,60 грн.; липень 2025 р. - 38941,94 грн.; серпень 2025 р. - 39784,83 грн.; вересень 2025 р. - 34946,13 грн.; жовтень 2025 р. - 40075,17 грн.; листопад 2025 р. - 35913,87грн.; грудень 2025 р. - 44087,84 грн.
Постановляючи ухвалу про розстрочення виконання рішення суду, суд першої інстанції виходив з того, що обставини щодо сімейного та майнового становища заявника в сукупності свідчать про неможливість виконання ним судового рішення шляхом сплати одноразового платежу, а розстрочення виконання рішення суду не призведе до порушення прав ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_2 буде сплачувати грошові кошти періодичними щомісячними платежами.
Розстрочення сплати коштів, стягнутих за рішенням суду терміном на 1 рік, шляхом сплати щомісячного платежу рівними частинами у розмірі 37312,34 грн. зменшить фінансовий тягар для відповідача та забезпечить належне виконання судового рішення на користь ОСОБА_1 .
З висновками викладеними у оскаржуваній ухвалі погоджується і колегія суддів апеляційного суду, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджується з вимогами чинного законодавства.
Відповідно до вимог ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Якщо судове рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, чи рішення, яке підлягає виконанню, набрало законної сили, то відсутність матеріалів судової справи у зв`язку з їх витребуванням судом апеляційної або касаційної інстанції не перешкоджає розгляду заяви, передбаченої абзацом першим цієї частини, крім випадку зупинення виконання судового рішення судом касаційної інстанції або зупинення виконавчого провадження.
Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у двадцятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:
1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;
2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;
3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
За ч. 5 ст. 435 ЦПК України, розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
При вирішенні заяви сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення судом враховується те, що задоволення вказаних заяв можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (роз`яснення в частині 10 постанови Пленуму Верховного суду України від 26 грудня 2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження»).
Верховним Судом у постанові від 27 лютого 2019 року у справі №796/43/18 наголошено, що при вирішенні питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини.
Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 має малолітнього сина ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_3 від 06 квітня 2023 року.
ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 проживають в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .
Плата за квартиру становить 7000 грн на місяць, що підтверджується копією договору оренди від 22 жовтня 2023 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 та актом обстеження житлово-побутових умов від 21 січня 2026 року.
Також, згідно довідки №6 від 21 січня 2025 року, наданої військовою частиною НОМЕР_4 , ОСОБА_2 проходить військову службу у вказаній частині і її грошове забезпечення становить: січень 2025 року - 71970,51 грн.; лютий 2025 року - 36570,17 грн.; березень 2025 року - 37640,52 грн.; квітень 2025 року - 33575,16 грн.; травень 2025 року - 39341,94 грн.; червень 2025 року - 39651,60 грн.; липень 2025 року - 38941,94 грн.; серпень 2025 року - 39784,83 грн.; вересень 2025 року - 34946,13 грн.; жовтень 2025 року - 40075,17 грн.; листопад 2025 року - 35913,87 грн.; грудень 2025 року - 44087,84 грн.
Враховуючи встановлені судом обставини, принцип розумності та справедливості, інтереси боржника та стягувача, колегія суддів вважає, що вимоги заяви про розстрочення виконання рішення суду є обґрунтованими, оскільки обставини, щодо сімейного та майнового становища заявника в сукупності свідчать про неможливість виконання судового рішення шляхом сплати одноразового платежу.
Судом першої інстанції правильно взято до уваги положення ч. 5 ст. 435 ЦПК України, враховано ступінь вини відповідача у виникненні спору, її матеріальний стан та обґрунтовано вирішено розстрочити виконання рішення до 12 лютого 2027 року, тобто строком на 12 місяців, що не призведе до порушення прав ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_2 буде сплачувати грошові кошти періодичними щомісячними платежами, що нею вже було зроблено після постановлення оскаржуваної ухвали та підтверджує добросовісність її поведінки та відсутність наміру ухилятися від виконання рішення.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду від 12 лютого 2026 року постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги немає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складений 08 червня 2026 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба