СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2026 року м. Харків Справа №922/4557/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М.,

без виклику представників учасників справи, 
розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фермерського господарства "Кегичівське" (вх. №461 Х/1) на рішення ухвалене Господарським судом Харківської області у складі судді Шарко Л.В. 18.02.2026 в порядку спрощеного (без виклику представників сторін) провадження у справі №922/4557/25
за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна"
до Фермерського господарства "Кегичівське"
про стягнення, 

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Євроінс Україна", звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Фермерського господарства "Кегичівське", відповідач, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму безпідставно виплаченого страхового відшкодування у розмірі 160000,00грн. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 18.02.2026 позовні вимоги задоволено повністю. Ухвалено стягнути з Фермерського господарства "Кегичівське" (62405, Харківська обл., Харківський р-н, селище Кутузівка, вул. Шкільна, буд. 6, код ЄДРПОУ 30142235) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна" (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 102, код ЄДРПОУ 22868348) суму безпідставно виплаченого страхового відшкодування у розмірі 160000,00грн, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40грн, судові витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 30000,00грн.

До Східного апеляційного господарського суду в системі "Електронний суд" 09.03.2026 надійшла апеляційна скарга Фермерського господарства "Кегичівське", в якій просить суд:
1. скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 18.02.2026 у справі №922/4557/25 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог;
2. стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати.
Апелянт вважає, що місцевим господарським судом не повно досліджені обставини справи та неправильно застосовані норми матеріального права.
Так, на думку апелянта ПрАТ "Страхова компанія "Євроінс Україна" повинно було звернутись в ПрАТ "НАСК ОРАНТА" (страхова компанія винуватця ДТП) для відшкодування виплаченої регламентної суми, в рамках прямого врегулювання.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, апелянт зауважує на тому, що заявлений та задоволений місцевим господарським судом розмір витрат на професійну правничу допомогу є не співмірним та не справедливим. Просить зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу.
Апелянт повідомляє, що його очікувані витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції складають 3000грн. Докази понесених витрат будуть надані у встановлені процесуальним законом строки.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Східного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 справу №922/4557/25 передано на розгляд суду у складі колегії суддів: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.03.2026 витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/4557/25. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги Фермерського господарства "Кегичівське", до надходження матеріалів справи.
13.03.2026 матеріали справи №922/4557/25 надійшли до Східного апеляційного господарського суду.
Апеляційна скарга залишалась судом без руху. Після усунення апелянтом виявлених судом недоліків скарги ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.03.2026, крім іншого, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства "Кегичівське" на рішення Господарського суду Харківської області від 18.02.2026 у справі №922/4557/25. Постановлено справу розглядати без повідомлення учасників справи.
31.03.2026 від Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія Євроінс Україна" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає доводи скарги безпідставними та такими, що не ґрунтуються на положеннях закону. На думку ПрАТ "Страхова компанія Євроінс Україна" апелянт посилається на закон, який не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Наводить обґрунтування своєї позиції у справі. Просить відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Заперечень проти розгляду справи без повідомлення представників учасників провадження від сторін не надходило.

Перевіривши дотримання місцем господарським судом норм процесуального права та правильність застосування норм матеріального права в межах вимог та доводів апеляційної скарги, Східний апеляційний господарський суд зазначає наступне.
Як установлено місцевим господарським судом, під час апеляційного провадження та підтверджується матеріалами справи 20.06.2024 року між ПрАТ "СК "Євроінс Україна" (далі - позивач, страховик) та ОСОБА_1 укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі полісу №221639496 (далі - поліс), відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом був Mercedes-Benz Sprinter, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Страхова сума за шкоду, заподіяну майну третьої особи, складає 160000,00грн, а розмір безумовної франшизи - 0,00 грн.
24.03.2025 року на 22 км + 150 м автодороги М-05 "Київ-Одеса" сталася дорожньо-транспортна пригода (далі – ДТП) за участю транспортного засобу Mercedes-Benz Sprinter, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , транспортного засобу ГАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який належить Фермерському господарству "Кегичівське" (далі – відповідач), та транспортного засобу Mercedes-Benz Actros, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 .
Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.11.2025 року у справі №369/11466/25 водія ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст. 124, ст. 122-4 КУпАП та провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 за ст.124, ст.122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення.
Вина особи, ОСОБА_2 , у встановленому законом порядку не доведена, натомість встановлена винуватість іншого водія, який місце пригоди після скоєння ДТП залишив – ОСОБА_4 . Суд дійшов висновку, що дії водія ОСОБА_4 , який, не переконавшись у безпечності свого маневру, раптово змінив напрямок руху, перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди між автомобілями Mercedes-Benz д.н.з. НОМЕР_1 та ГАЗ 3302 д.н.з. НОМЕР_2 .

Постановою Київського апеляційного суду від 16.12.2025 залишено без змін постанову суду першої інстанції, судове рішення набрало законної сили.

ФГ "Кегичівське", як власник пошкодженого транспортного засобу, звернувся до ПрАТ "Страхова компанія "Євроінс Україна" (як до страхової компанії, в якій був забезпечений транспортний засіб Mercedes-Benz Sprinter, реєстраційний номер НОМЕР_1 )
Звітом ФОП Рябчук А.В. №49092 про оцінку ринкової вартості транспортного засобу, виконаним на замовлення позивача, було встановлено, що ринкова вартість ТЗ ГАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на дату страхового випадку, складає 182360,21грн. Висновком вартості придатних залишків ФОП Рябчук А.В. №49092/1 було встановлено, що вартість ТЗ ГАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в пошкодженому стані складає 14938,50грн.
16.05.2025 року ПрАТ "Страхова компанія "Євроінс Україна" було складено розрахунок суми страхового відшкодування та страховий акт про здійснення страхового відшкодування на користь відповідача.
15.08.2025 року ПрАТ "Страхова компанія "Євроінс Україна" було здійснено виплату страхового відшкодування відповідачу за фізично знищений транспортний засіб ГАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , у розмірі 160000,00грн шляхом переказу суми страхового відшкодування за банківськими реквізитами, зазначеними у заяві про страхове відшкодування (в межах максимально можливої страхової суми, передбаченої полісом за шкоду, заподіяну третім особам).

Оскільки вина водія транспортного засобу Mercedes-Benz Sprinter, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 (який застрахований у ПрАТ "Страхова компанія "Євроінс Україна") у скоєнні ДТП 24.03.2025, внаслідок якого пошкоджений автомобіль ФГ "Кегичівське", не доведена, натомість винуватцем зазначеного ДТП визнаний водій транспортного засобу Mercedes-Benz Actros, реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_4 (відповідальність якого не застрахована у ПрАТ "Страхова компанія "Євроінс Україна") це стало підставою для звернення ПрАТ "Страхова компанія "Євроінс Україна" до ФГ "Кегичівське" 12.11.2025 з вимогою про повернення безпідставно отриманих коштів у вигляді страхового відшкодування у розмірі 160000грн.
Відсутність реагування Фермерського господарства "Кегичівське" на направлену йому вимогу та не повернення безпідставно отриманих коштів стало підставою для звернення ПрАТ "Страхова компанія "Євроінс Україна" до Господарського суду Харківської області з позовом у даній справі.
Місцевий господарський суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість заявлених вимог та 18.02.2026 ухвалив рішення у справі №922/4557/25, яким задовольнив заявлені вимоги в повному обсязі. Крім того, задовольнив заяву позивача та ухвалив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30000грн та судовий збір, сплачений позивачем за звернення до суду з позовом у даній справі.
Як установлено та зазначено вище, ФГ "Кегичівське" не погодився з ухваленим у справі рішенням та звернувся з апеляційною скаргою, доводи та вимоги якої наведені вище.

До предмету розгляду даної справи належить установлення наявності чи відсутності підстав отримання ФГ "Кегичівське" страхового відшкодування від ПрАТ "Страхова компанія "Євроінс Україна", відповідно, наявності чи відсутності у нього обов`язку повернути отримані від позивача в якості страхового відшкодування грошові кошти.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, Східний апеляційний господарський суд керується наступним.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Нормами ст. 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно з ст. 980 Цивільного кодексу України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про страхування" страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 988 Цивільного кодексу України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.
За змістом пункту 3 частини 1 статті 20 Закону України "Про страхування" до обов`язків страховика, зокрема, належить при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування, яке частиною 16 статті 9 даного Закону визначено як страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.
Правила щодо відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені статтею 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до пункту 33.1.4. статті 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
Як установлено на зазначено вище, ФГ "Кегичівське", як власник пошкодженого транспортного засобу ГАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , звернувся до ПрАТ "Страхова компанія "Євроінс Україна" із заявою про страхове відшкодування та іншими документами, передбаченими Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон), та які є необхідними для прийняття страховиком рішення про здійснення страхового відшкодування, оскільки цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована ПрАТ "Страхова компанія "Євроінс Україна".
15.08.2025 року ПрАТ "Страхова компанія "Євроінс Україна" було здійснено виплату страхового відшкодування ФГ "Кегичівське" за фізично знищений транспортний засіб ГАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , у розмірі 160000,00грн шляхом переказу суми страхового відшкодування за банківськими реквізитами, зазначеними у заяві про страхове відшкодування (в межах максимально можливої страхової суми, передбаченої полісом за шкоду, заподіяну третім особам).
В наступному постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.11.2025 року у справі №369/11466/25 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст. 124, ст. 122-4 КУпАП іншого водія - ОСОБА_4 , відповідальність якого у ПрАТ "Страхова компанія "Євроінс Україна" не застрахована.
Постановою Київського апеляційного суду від 16.12.2025 залишено без змін постанову суду першої інстанції, судове рішення набрало законної сили.
Згідно ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до п.п.1,2 ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.
Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються, зокрема, також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.
Обов`язок страховика щодо здійснення страхової виплати особі, якій заподіяна шкода, виникає у разі настання страхового випадку - дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність страхувальника.
Для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування шкоди, необхідною є наявність чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вина заподіювача шкоди.
Зокрема, згідно з положеннями статтями 1166, 1187 Цивільного кодексу України відповідальність за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, покладається на особу, винну в заподіянні відповідної шкоди.
Східний апеляційний господарський суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що за відсутності підстав для притягнення страхувальника до відповідальності, у страховика не виникає зазначений обов`язок, тому у зв`язку з отриманням відповідачем страхового відшкодування за відсутністю у особи, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована позивачем, обов`язку з відшкодуванням шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, відбулось безпідставне збагачення відповідача за рахунок позивача, правові наслідки якого врегульовані статтею 1212 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:
1) повернення виконаного за недійсним правочином;
2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;
3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;
4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають:
1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого);
2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого);
3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого;
4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.
Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
До подій, за результатами яких можуть виникнути зобов`язання передбачені ст. 1212 Цивільного кодексу України, відноситься, зокрема, перерахування грошових коштів іншій особі, з якою платник не знаходиться в договірних зобов`язаннях.
Враховуючи викладене, місцевий господарський суд дійшов правильного та обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Східний апеляційний господарський суд відхиляє як безпідставне посилання апелянта на ст. 19 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", якою регламентована можливість прямого врегулювання страхового випадку, а саме звернутись до свого страховика, яким було застраховано цивільно-правову відповідальність відповідної потерпілої особи.
Апеляційний господарський суд зауважує, що Новий Закон "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" введено в дію 01.01.2025 (пункт 1 розділу 6 "Прикінцеві та перехідні положення").
Пунктом 2 розділу 6 "Прикінцеві та перехідні положення" Нового Закону "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено визнати таким, що втратив чинність з дня введення в дію цього Закону, Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (Відомості Верховної Ради України, 2005 р., № 1, ст. 1 із наступними змінами).
Відповідно до абзаців 1,2 пункту 6 розділу 6 "Прикінцеві та перехідні положення" Нового Закону договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що укладені та набрали чинності до введення в дію цього Закону, продовжують діяти на умовах, що були чинними на день набрання чинності такими договорами.
На договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що укладені після набрання чинності цим Законом та набирають чинності після введення в дію цього Закону, поширюються вимоги цього Закону.
Абзацом 6 пункту 6 розділу 6 "Прикінцеві та перехідні положення" Нового Закону закріплено, що дія положень цього Закону поширюється виключно на страхові випадки, які настали за договорами страхування, що набрали чинності після введення в дію цього Закону. Жодне положення цього Закону не може збільшувати будь-які зобов`язання за будь-якими випадками, що мають ознаки страхових випадків за договорами страхування цивільно-правової відповідальності, укладеними відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (Відомості Верховної Ради України, 2005 р., № 1, ст. 1 із наступними змінами).
Враховуючи наведене, посилання апелянта на положення Нового Закону "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є помилковим, оскільки його дія не поширюється на спірні правовідносини.

Крім того, оскаржуваним рішенням стягнуто з відповідача на користь позивача 30000грн витрат на правову допомогу.
Апелянт, крім іншого, вважає такі витрати не співмірними зі складністю справи та просить їх зменшити.
Східний апеляційний господарський суд зазначає, що місцевий господарський суд установив правові підстави надання відповідних послуг та докази на їх підтвердження, а саме: на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано: ордер серії АІ №2061238 від 26.11.2025, договір про надання правової допомоги від 18.11.2025, акт прийому-передачі справ по супроводженню вихідних позовів клієнта від 26.11.2025 до договору про надання правової допомоги від 18.11.2025, Детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом від 18.12.2025.
Розмір гонорару відповідно до умов договору про надання правової допомоги від 18.11.2025 та Додатку № 1 "Гонорар адвокатського бюро (супроводження вихідних позовів)", який є невід`ємною частиною договору, є фіксованим (п. 2 додатку) та становить 30000,00грн (ціна позову у справі віднесена до категорії "Від 100000,00 грн. до 249999,99 грн."), що мають бути сплачені позивачем після отримання присуджених коштів від відповідача протягом 5 (п`яти) робочих днів (п. 4 додатку). Прийняття Адвокатським бюро в роботу даної справи підтверджується "Актом прийому-передачі справ по супроводженню вихідних позовів клієнта до договору про надання правничої допомоги від 18.11.2025 року" від 26.11.2025 року, позиція у переліку під № 9.

В силу дії пункту 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (аналогічний висновок міститься й у пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц).
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України); визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (а саме: - подання (заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи); зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).
За положеннями частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України вбачається що, судові витрати складаються з: судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
У відповідності до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального України: витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (аналогічна правова позиція наведена в додатковій ухвалі Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 3 грудня 2021 у справі № 927/237/20).
Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом з тим у частині п`ятій статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи
Аналогічний висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 3 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19 та в постанові Великої Палати Верховного від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21.
Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони; з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами). 

Східний апеляційний господарський суд вважає слушними доводи апеляційної скарги, які стосуються надмірного розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, що задоволені місцевим господарським судом в повному обсязі.
Так, ціна позову у даній справі становить 160000грн, дана справа не є складною та не потребує значного часу для підготовки позову. Крім позовної заяви позивачем не подавались до суду інші заяви та клопотання, справа розглядалась судом першої інстанції без виклику представників учасників провадження.
За таких обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що розмір таких витрат (з огляду на розмір витрат, що стягнуто за розгляд в суді першої інстанції, де збиралися докази та первинно надавалися пояснення) є завищеними та по-суті, порушують критерій розумності їх розміру, що є підставою для їх зменшення.
Враховуючи викладене, Східний апеляційний господарський суд вважає за необхідне скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 18.02.2026 у справі №922/4557/25 в частині стягнення 20000грн витрат на професійну правничу допомогу. 

В іншій частині підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого рішення місцевого господарського суду під час апеляційного провадження не установлено, тому воно підлягає залишенню без змін.
Враховуючи те, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги лише в частині зменшення витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції, по суті позовних вимог рішення місцевого господарського суду залишається без змін, тому витрати апелянта зі сплати судового збору за звернення з апеляційною скаргою відповідно до статті 129 покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 129, п. 1 ч. 1 статті 275, ст. ст. 276, 282-284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Кегичівське" задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Харківської області від 18.02.2026 у справі №922/4557/25 скасувати в частині стягнення з Фермерського господарства "Кегичівське" (62405, Харківська обл., Харківський р-н, селище Кутузівка, вул. Шкільна, буд. 6, код ЄДРПОУ 30142235) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна" (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 102, код ЄДРПОУ 22868348) 20000грн витрат на оплату професійної правничої допомоги.
В цій частині прийняти нове рішення, яким відмовити Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Євроінс Україна" у задоволенні 20000грн витрат на оплату професійної правничої допомоги.
В іншій частині рішення Господарського суду Харківської області від 18.02.2026 у справі №922/4557/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження постанови апеляційного господарського суду передбачені статтями 287-289 ГПК України. 

Головуючий суддя І.А. Шутенко

Суддя Н.В. Гребенюк 

Суддя М.М. Слободін