КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/68/26
Провадження № 2/488/397/26 
РІШЕННЯ
Іменем України

19.06.2026 року          м. Миколаїв

Корабельний районний суд міста Миколаєва
у складі головуючого судді Щеглової Я.В.,
за участю секретаря судового засідання Чемерової Н.Ю.,
за участі: представника позивача Таворської К.В., відповідача ОСОБА_1 , представника третьої особи Мамонтової О.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача служба у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,
ВСТАНОВИВ:

09.01.2026 до Корабельного районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, у якій позивач просив позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути з відповідачки на користь законного представника дитини аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідачки щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.
В обґрунтування позову зазначав, що на території Корабельного району міста Миколаєва за адресою:  АДРЕСА_1 зареєстрована та проживає ОСОБА_1 , яка є одинокою матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ОСОБА_1 не працює, з 27.07.2021 до 22.06.2022 була зареєстрована як безробітна в Миколаївському міському центрі зайнятості, на сьогодні доходу, крім допомоги від родичів, не має, кошти на продукти харчування відсутні.
З 23.12.2025 дитина вилучена від матері після того як від патрульної поліції надійшла інформація про те, вона нанесла тілесні ушкодження своєму малолітньому сину. Зокрема, службою у справах дітей спільно з фахівцем центру соціальних служб та патрульною поліцією проведена відповідна робота, в ході якої був складений акт проведення оцінки рівня безпеки дитини. Враховуючи досить напружену атмосферу в родині та неприязні відношення між матір`ю та дитиною, які часто закінчуються скандалами та бійками, малолітній ОСОБА_2 був вилучений з родини та вміщений до КПП MMP «Миколаївська міська дитяча лікарня №2». Під час медичного огляду в КНП «Миколаївська обласна клінічна лікарня» виявлено подряпини голови, шиї та обличчя. Зі слів дитини його подряпала мати ОСОБА_1 .
Після вміщення дитини до державних закладів, мати жодного разу до служби у справах дітей не телефонувала, не приходила та не цікавилась долею свого сина, що можна розцінювати як байдужість та безвідповідальність з її боку.
Позивач вказував, що вилученню дитини від матері передували неодноразові повідомлення про факти вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 по відношенню до сина, погрози фізичною розправою та образи нецензурною лайкою. ОСОБА_1 притягалася до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків.
Крім того, надходили повідомлення від адміністрації Миколаївського ліцею імені Олега Ольжича, де навчається ОСОБА_2 та від батьків інших учнів про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, у зв`язку з жахливою поведінкою дитини під час уроків та перерв, зневажливим ставленням до вчителів, приниженнями інших дітей, використанням нецензурної лексики, плюванням, агресивними нападами па учнів. При неодноразовому спілкуванні дирекції ліцею з ОСОБА_1 встановлено, що вона не бачить проблеми в поведінці сина, вважає, що поліція до її сім`ї відноситься упереджено, а те, що її син висловлюється нецензурною лайкою до оточуючих та вживає електроні сигарети є нормою.
Посилаючись на викладене, орган опіки та піклування просив позов задовольнити.
Ухвалою судді Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14.01.2026 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено її розгляд у підготовчому засіданні.
Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26.03.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті.
У судових засіданнях 04.05.2026 та 18.06.2026 представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити.
Відповідач проти позову заперечувала, позовні вимоги не визнавала, зазначила, що має нормальні відносини з сином, а представники навчального закладу, поліції та служби у справах дітей ставляться до неї упереджено. Пояснила, що не працює, оскільки контролювала навчання сина онлайн. Вказувала, що поведінку у школі порушують інші діти, які провокують її сина.
Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаїв народився ОСОБА_2 , про щоКорабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції складено актовий запис № 619 від 08.10.2013 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 . Батьками дитини зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, інформація про батька дитини внесена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а. с. 12, 14).
Згідно з витягом з реєстру територіальної громади міста Миколаєва від 03.10.2025 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 . Дитина навчається у Миколаївському ліцеї імені Олега Ольжича.
Відповідно до акту обстеження умов проживання сім`ї від 03.10.2025, складеного службою у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради та поліції, сім`я ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в 1 кімнаті гуртожитку, де мало місця через захаращеність. Умови проживання потребують покращення, оскільки дитина спить на одному ліжку з матір`ю. Є письмовий стіл, особисті та шкільні речі, гаджети, продукти харчування. При бесіді мати поводилася неадекватно, звинувачувала служби у її негараздах (а. с. 19).
З огляду на листування між Миколаївським міським центром соціальних служб, службою у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради та поліції за період з жовтня по грудень 2025 року, встановлено, що у цей період надходили повідомлення про порушення прав дитини - ОСОБА_2 , щодо якого його мати ОСОБА_1 під час сварок погрожувала фізичною розправою, виражалася нецензурною лайкою. 03.10.2025 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спростували такі факти. 10.12.2025 до чергової частини сектору моніторингу ВП № 3 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області від ОСОБА_1 надійшло звернення про те, що ОСОБА_2 вибив двері у їх помешканні та що вона хоче відправити сина до психіатричної лікарні. Здійснено виїзд наряду та прийнята заява з проханням провести профілактично роз`яснювальну роботу про недопущення нецензурної лексики по відношенню до матері. За наявними базами ОСОБА_4 неодноразово притягалася до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. 19.11.2025 відносно неї складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП). Після притягнення матері до адміністративної відповідальності поведінка дитини в навчальному закладі не змінилася (а. с. 17, 18, 20, 23, 26-33).
17.12.2025 батьки учнів та учениць 7-А класу Миколаївського ліцею імені Олега Ольжича (23 підписи) звернулися до Начальника СЮП ВП Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області та служби у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради із заявою про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків (а. с. 24-26).
Викладене підтвердили і допитані під час судового розгляду свідки ОСОБА_5 , інспектор ювенальної поліції, ОСОБА_6 , заступник з виховної роботи ліцею імені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , офіцер освітньої безпеки у ліцеї.
Згідно з актом проведення оцінки рівня безпеки дитини від 23.12.2025, складеного комісією у складі представників служби у справах дітей та поліції, за розповіддю дитини мати закриває його вдома, не випускає на вулицю, тягнула за волосся, подряпала обличчя та шию. Мати не зловживає спиртними напоями, але має напади агресії, ображає, виганяє з дому. Між матір`ю та дитиною дуже складні та напружені відносини, виникають конфлікти, які закінчуються бійками. Мати не працює, доходу не має, в помешканні відсутня їжа і коштів на придбання харчування немає. Відсутнє окреме спальне місце для дитини. Мати дитини підтвердила викладене. Комісія дійшла висновку щодо рівня безпеки дитини як «небезпечно» та необхідність вилучення з родини та постановки на облік як такого, що постраждав від домашнього насильства, а також взяття сім`ї під соціальний супровід (а. с. 37-44).
Наказом служби у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради № 207 від 24.12.2025 ОСОБА_2 поставлений на облік як дитина, яка опинилася у складних життєвих обставинах.
Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 01.01.2026 № 2 вирішено негайно відібрати дитину ОСОБА_2 у матері ОСОБА_1 та улаштувати його до КНП ММР «Міська дитяча лікарня № 2» для проведення медичного обстеження.
Згідно з висновком органу опіки та піклування - виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 07.01.2026, вказаний орган вважає за доцільне позбавити ОСОБА_1 батьківських відносно малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 45-48).
Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, що є найважливішими обов`язками матері та батька.
Частиною 2 ст. 152 СК України передбачено, що дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї.
У статті 155 СК України закріплено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
На підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Згідно з положеннями п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Відповідно до п. 16 зазначеної Постанови, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і дитини (ст. 166 СК України).
Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини в діях батьків.
Дослідивши матеріали справи, відеоматеріали надані позивачем, вислухавши пояснення сторін, свідків, суд дійшов висновку, що відповідач як мати малолітньої дитини на сьогодні не може створити належні умови для проживання, виховання та утримання сина.
Після з`ясування всіх обставин справи суд вважає, що поведінка матері малолітнього ОСОБА_2 суперечить вимогам ст. ст. 150, 152 СК України, та порушує його право на належне батьківське виховання, фізичний, духовний та моральний розвиток.
Суд під час судового розгляду встановив, і це не спростовує відповідач ОСОБА_1 та підтверджено дослідженими під час судового розгляду доказами, що дійсно мати не може належним чином виконувати батьківські обов`язки, оскільки її взаємодія та спілкування з дитиною часто закінчується скандалами та бійками, вона не може впливати на поведінку дитини, не є для нього авторитетом.
До сьогодні у суду відсутні відомості про те, що відповідач зверталася за відповідною допомогою, працевлаштувалася, покращила побутові умови.
За таких обставин суд вважає, що на сьогодні відсутні докази того, що відповідач здатна належним чином виконувати свої батьківські обов`язки стосовно малолітнього сина та здатна усвідомлено змінити свою поведінку в кращу сторону.
У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини».
У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16.07.2015 Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню, оскільки позивачем доведено наявність дій відповідача щодо неналежного виконання нею батьківських обов`язків по відношенню до дитини.
На переконання суду, позбавлення відповідача батьківських прав насамперед слугує захисту прав та інтересів дитини.
До того ж, з огляду на положення ст. 169 Сімейного кодексу України, позбавлення батьківських прав не є остаточним. Вказана норма надає матері, батькові, позбавленим батьківських прав можливість звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо дитина не була усиновлена.
Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. 
Згідно зі ст. 180, ч. ч. 1-2 ст. 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. 
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Якщо згідно з положеннями частин 3 і 4 ст. 60 ЦК України судом над дитиною встановлюється опіка чи піклування і опікуном призначається особа інша, ніж державний дитячий заклад, то аліменти необхідно стягувати на користь особи, що призначається опікуном або піклувальником.
Якщо за рішенням суду дитина передається до відповідного дитячого закладу, то поширеною є думка про те, що аліменти не можуть стягуватися на користь такого закладу. Адже відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону від 13.01.2005 № 2342-IV «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» держава здійснює повне забезпечення дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа. Відповідно передбачено порядок фінансування такого забезпечення за рахунок державного та місцевого бюджетів. Крім того, практично не існує механізму контролю за цільовим використанням коштів, перерахованих як аліменти, зокрема на конкретну дитину.
Згідно з ч. 3 ст. 193 СК України за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Такий механізм є оптимальним з точки зору забезпечення інтересів дитини та належного використання стягнутих аліментів, але не існує визначеного механізму створення таких рахунків та перерахування коштів на них, і тому, ухвалюючи рішення про стягнення аліментів на утримання дитини, переданої до органу опіки та піклування для влаштування в державний дитячий заклад, суди переважно зобов`язують батьків перераховувати аліменти на користь органів опіки та піклування або інших державних установ. За відсутності передбаченого законом механізму перерахування аліментів на особистий рахунок дитини така практика вбачається правильною.
Відповідно до ч. 1 ст. 186 СК України, на органи опіки та піклування, покладаються обов`язки за заявою платника аліментів або за власною ініціативною перевіряти цільове витрачання аліментів.
Згідно з ч. 2 ст. 243 СК України опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом.
В силу ч. 2 ст. 244 СК України саме орган опіки та піклування вирішує питання про призначення дитині опікуна або піклувальника, також нормою ст. 246 СК України, на орган опіки та піклування покладається контроль за умовами утримання, навчання та виховання дитини, над якою встановлено опіку або піклування.
Відповідно до ст. 245 СК України, якщо дитина постійно проживає у закладах охорони здоров`я, навчальному, або іншому дитячому закладі, функцію опікуна або піклування щодо неї покладається на адміністрацію цього закладу.
Зважаючи на вищевикладені норми СК України, та системний аналіз глави 15, глав 16 та 19 СК України, суд дійшов висновку, що аліменти можуть стягуватися з батьків, або інших осіб, на утриманні яких перебувала дитина, у встановленому законом порядку на користь іншої особи, або закладу, відповідно до ст. 245 СК України, яка має права опікуна або піклувальника відносно неповнолітньої особи.
Враховуючи викладене, беручи до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, а також враховуючи положення ст. 183 СК України, суд вважає за необхідне позов в цій частині задовольнити, та стягувати з ОСОБА_1 на користь законного представника дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.01.2026 і до досягнення дитиною повноліття.
На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. 
Суд роз`яснює сторонам, що відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. 
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3209 грн.
На підставі ч. 1 ст. 244 ЦПК України проголошення рішення суду відкладене до 19.06.2026.
Керуючись Законом України «Про охорону дитинства», ст. ст. 150, 155, 164-166, 170 Сімейного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 5, 12, 13, 14, 259, 263-265, 268, 273, 280-289 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягувати з ОСОБА_1 на користь законного представника, до якого буде влаштована малолітня дитина, аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.01.2026 і до досягнення дитиною повноліття;
На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 3209 (три тисячі двісті дев`ять) гривень.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Повне найменування учасників справи:
Позивач орган опіки та піклування - виконавчий комітет Миколаївської міської ради, адреса: 54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20, код ЄДРПОУ 04056612.
Відповідачі:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Третя особа служба у справах дітей Адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради, адреса: м. Миколаїв, проспект Богоявленський, буд. 314, код ЄДРПОУ 23086665.
Повне рішення суду складено 19 червня 2026 року.

Суддя           Я.В. Щеглова