ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

01 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/335/26	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),
суддів: Лукманової О.М., Божко Л.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 20.01.2026 року (головуючий суддя Максименко Л.Я.) 
в адміністративній справі №280/335/26 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Вільнянського відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Матвіївська сільська рада Запорізького району Запорізької області Запорізька окружна прокуратура Запорізької області 
про визнання протиправними та скасування постанов,- 

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звергнувся 15 січня 2026 року до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Вільнянського відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Матвіївська сільська рада Запорізького району Запорізької області, Запорізька окружна прокуратура Запорізької області, просив суд:
визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 07.01.2026 ВП №79925149;
визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 07.01.2026 ВП №79925149.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 20.01.2026 року зазначений позов ОСОБА_1 - повернуто позивачу.
Роз`яснено позивачеві, що повернення позовної заяви, згідно ч.8 ст.169 КАС України, не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що у даній позовній заяві об`єднано вимоги, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства (в порядку ЦПК та в порядку КАС). Приписами ч. 4 ст. 172 КАС України, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).
Не погодився з зазначеною ухвалою суду першої інстанції від 20.01.2026 року позивач подав апеляційну скаргу. Просить скасувати ухвалу про повернення позову. Посилається на те, що в даній справі наявний публічно-правовий спір. Відповідач незаконно відкрив виконавче провадження, відповідач мав повернути виконавчий лист, також у справі оскаржується постанова про стягнення виконавчого збору, що має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. 
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Особливості провадження у справах з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця урегульовано статтею 287 КАС України.
Частиною 1 статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Водночас, крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначених нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом №1404-VIII.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Згідно з ч. 2 ст. 74 Закону № 1404-VIII, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Отже юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, про стягнення основної винагороди, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.
Аналогічні правові висновки щодо застосування наведених вище правових норм викладено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 6 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15, у справі № 127/9870/16-ц та у справі №2-01575/11, від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11, від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц, від 3 та 10 квітня 2019 року у справах № 370/1288/15 та № 766/740/17-ц відповідно, від 29 травня 2019 року у справі № 758/8095/15-ц, від 2 жовтня 2019 року у справі № 766/10138/17-ц, від 16 жовтня 2019 року у справі № 1940/1957/18, від 15 січня 2020 року у справі №1.380.2019.001073 та від 29 вересня 2020 року у справі № 295/6656/14-ц, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 160/4071/20, від 31 березня 2021 року у справі № 640/18024/20, від 30 листопада 2022 у справі № 640/14282/19.
Матеріалами справи підтверджується, що у даній позовній заяві позивачем оскаржується постанова про відкриття виконавчого провадження № 79925149 з виконання виконавчого листа № 314/3213/23, виданого 26.12.2025 Вільнянським районним судом Запорізької області у цивільній справі про витребування у ОСОБА_1 на користь Матвіївської сільської ради земельну ділянку з кадастровим номером 2321581400:06:002:0016 площею 16,046 га для ведення фермерського господарства (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1324298523215) номер відомостей про речове право 44774899).
При цьому, статтею 447 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
За таких обставин, враховуючи загальні вимоги ч. 2 ст. 74 Закону № 1404-VIII, норми ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України, рішення, дії та бездіяльності під час виконання судового рішення прийнятих в порядку цивільного судочинства підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, крім рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця прийнятих під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.
Одночасно, предметом цього позову є оскарження постанови про стягнення виконавчого збору від 07.01.2026 ВП №79925149, що, в силу вимог ст. 74 Закону № 1404-VIII, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Таким чином, у даній позовній заяві об`єднано вимоги, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства.
З цього приводу колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.
Приписами ч. 4 ст. 172 КАС України, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).
Аналіз вказаних обставин і норм права дають підстави для висновку, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає поверненню позивачу.
Згідно ч. 8 ст. 169 КАС України суд роз`яснює, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що частиною 6 статті 172 КАС України визначено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства.
Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.
Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив обставини справи та процесуальні норми, що регулюють дані правовідносини, та припустився помилкового висновку про повернення всього позову.
Оскільки одночасно, предметом цього позову є оскарження постанови про стягнення виконавчого збору від 07.01.2026 ВП №79925149, що, в силу вимог ст. 74 Закону № 1404-VIII підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, то суд першої інстанції мав застосувати вимоги частини 6 статті 172 КАС України та роз`єднати зазначені позовні вимоги.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для повернення всього позову.
Вищезазначене є мотивом для часткового врахування судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача та норми процесуального закону України, що регулює дані правовідносини, частково спростовує висновки суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги частково спростовують правове обґрунтування, покладене в основу ухвали суду першої інстанції, тому можуть бути підставою для її часткового скасування.
Керуючись ст. 172, 241-245, 250, 286, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 20.01.2026 року – скасувати в частині позовних вимог про оскарження Постанови від 07.01.2026 ВП №79925149 про стягнення виконавчого збору, та в цій частині справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В іншій частині Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 20.01.2026 року - залишити без змін.
Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому такого судового рішення. 

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова 

суддя О.М. Лукманова 

суддя Л.А. Божко