У х в а л а
9 червня 2026 року
м. Київ
Справа № 478/194/25
Провадження № 61-6372ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржник), інтереси якого представляє адвокат Самуляк Михайло Юрійович (далі - адвокат), 
на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 18 грудня 2025 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 30 березня 2026 року 
у справі за позовом скаржника до Фермерського господарства «Леся» (далі -ФГ «Леся»), Володимирівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області (далі - сільрада) за участю Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області як третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору (далі - третя особа), про визнання недійсними та скасування державних актів, визнання відсутнім права користування земельними ділянками та
в с т а н о в и в :
1. У лютому 2025 року скаржник звернувся до суду з позовом, у якому просив: 
(1) визнати недійсним і скасувати виданий ОСОБА_2 на підставі рішення Олександрійської сільської ради народних депутатів № 3113 Державний акт від 19 грудня 1992 року про право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 50 га;
(2) визнати недійсним і скасувати виданий ОСОБА_2 на підставі розпорядження Казанківської районної державної адміністрації Миколаївської області № 36 від 18 червня 1997 року Державний акт від 12 березня 1998 року серії МК № 013622 на право постійного користування земельною ділянкою площею 44,0 га;
(3-4) визнати відсутнім у ФГ «Леся» право користування землею за вказаними двома державними актами 1992 і 1998 років.
2. 18 грудня 2025 року Казанківський районний суд Миколаївської області ухвалив рішення, згідно з яким відмовив у задоволенні позову.
3. 30 березня 2026 року Миколаївський апеляційний суд ухвалив постанову, згідно з якою залишив без змін рішення суду першої інстанції.
4. 11 травня 2026 року адвокат в інтересах скаржника сформував у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 14920/0/220-26 від 11 травня 2026 року), у якій просить скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про задоволення позову.
5. 19 травня 2026 рокуВерховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив без руху касаційну скаргу та встановив для усунення недоліків останньої десятиденний строк із дня вручення копії тієї ухвали.
6. 8 червня 2026 року адвокат скаржника сформував у системі «Електронний суд» заяву (вх. № 18366/0/220-26 від 8 червня 2026 року), згідно з якою усунув недоліки касаційної скарги. 
7. Скаржник просив поновити йому строк на касаційне оскарження.
7.1. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 390 ЦПК України).
7.2. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення (частина друга статті 390 ЦПК України).
7.1. 30 березня 2026 року апеляційний суд ухвалив постанову, повний текст якої склав 9 квітня 2026 року. Оскільки скаржник подав касаційну скаргу 11 травня 2026 року (понеділок), тобто протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту оскарженої постанови, він дотримав вимогу, передбачену частиною першою статті 390 ЦПК України. Тому немає підстав для задоволення клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.
8. Верховний Суд вважає, що є підстави для відкриття касаційного провадження. Касаційна скарга подана у визначений статтею 390 ЦПК України строк із дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. У касаційнійскарзі є доводи, які потребують перевірки, щодо передбаченої у пункті 3 частини другої статті 389 ЦПК України підстави касаційного оскарження:
- відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування положень статті 141 Земельного кодексу України у подібних правовідносинах: чи є поділ земельної ділянки, що перебувала у постійному користуванні, виділення її частини іншій особі та відсутність подальшого оформлення права користування на новоутворений залишок земельної ділянки підставою для висновку про припинення права постійного користування у зв`язку з добровільною відмовою від такого права.
Керуючись статтями 260, 261, 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд
п о с т а н о в и в :
1. Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 18 грудня 2025 року та постанови Миколаївського апеляційного суду від 30 березня 2026 року.
2. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 18 грудня 2025 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 30 березня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Леся», Володимирівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області за участю Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області як третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про визнання недійсними та скасування державних актів і визнання відсутнім права користування земельними ділянками.
3. Витребувати з Казанківського районного суду Миколаївської області цивільну справу № 478/194/25.
4. Роз`яснити учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, впродовж десяти днів із дня отримання цієї ухвали.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Судді		Д. А. Гудима	
		Є. В. Краснощоков	
		П. І. Пархоменко