РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2026 року 	справа № 580/2967/26 	
	м. Черкаси 	

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рідзеля О. А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:
25.03.2026 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 (далі – позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі – відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі – відповідач 2), в якому позивач просить:
визнати протиправним та скасувати рішення №232850004119 від 23 грудня 2025 року Головного Управління Пенсійного Фонду України в Рівненській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на 5 років, за наявності страхового стажу 32 роки 2 місяці 10 днів, згідно ст.55, 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
зобов`язати відповідачів повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18 грудня 2025 року про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на п`ять років згідно ст. 55, 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.
Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивача вказала, що вона є потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії (посвідчення серії НОМЕР_1 ). З 26.04.1986 і по теперішній час постійно проживає та працює в зоні посиленого радіоекологічного контролю (понад 4 роки станом на 01.01.1993). У зв`язку з цим, відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», вважає, що вона має право на зниження пенсійного віку на 5 років, а тому, досягши 28.06.2025 55-річного віку та маючи необхідний страховий стаж, позивач набула право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно зі ст. 46 Конституції України. 
Ухвалою суду від 30.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області проти позову заперечило. У відзиві на позовну заяву, наданому до суду 14.04.2026, відповідач зазначив про відсутність публічно-правового спору між сторонами, оскільки управління є самостійною юридичною особою, не приймало жодних розпорядчих актів за результатами розгляду заяви позивачки про призначення пенсії та не несе відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність інших територіальних органів Пенсійного фонду України. Оскільки визначення складу сторін має відповідати реальним учасникам спірних правовідносин, а обов`язок виконати вимоги позивачки (у разі їх обґрунтованості) покладено на інший орган, Головне управління є неналежним відповідачем у цій справі, за рахунок якого неможливо задовольнити позовні вимоги.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд встановив такі фактичні обставини.
Позивач ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2 ) народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Каневі Черкаської області. Позивач проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до посвідчення громадянина (громадянки), який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986-92 р. (категорія 4) серії НОМЕР_1 від 05.05.1994 позивач має право на пільги і компенсації, встановлені Законом УРСР “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” для осіб, які постійно проживають на території зони посиленого радіоекологічного контролю.
Згідно з довідкою виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області від 17.12.2025 № 3153-01-18 ОСОБА_1 дійсно проживає в АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 28.06.1970 по 19.12.1987, АДРЕСА_3 з 04.07.1989 по 19.01.1994, АДРЕСА_4 з 19.01.1994 по 28.02.2002, АДРЕСА_1 з 28.02.2002 по теперішній час.
Відповідно до архівної довідки від 20.10.2025 № 39 у документах Канівського електромеханічного заводу «Магніт» значиться, що ОСОБА_1 17.07.1989 прийнята в дитячий садок «Сонечко» вихователем, згідно наказу №134к(п-м) від 18.07.1989 та 31.12.1993 звільнена за п.5 ст.36 КЗпП України (у порядку переведення в Канівський міський відділ освіти за згодою між керівниками), згідно наказу №14 к(3) від 18.01.1994.
Згідно з довідкою КЗ «Уманський гуманітарно-педагогічний фаховий коледж ім. Т.Г.Шевченка Черкаської обласної ради» від 11.11.2025 № 35 ОСОБА_2 дійсно навчалася на денній формі навчання в Уманському педагогічному училищі ім. Т. Г. Шевченка за спеціальністю «Дошкільне виховання» із 01.09.1985 (наказ № 31 від 17.06. 1985) по 28.06.1989 (наказ № 224 від 28.06.1989). По завершенню навчання їй був виданий диплом серії НОМЕР_2 від 28.06.1989, реєстраційний № 1480. Періоди тривалості канікул: 1985 рік з 12 січня по 25 січня; 1986 рік з 12 січня по 25 січня, з 06 липня по 31 серпня; 1987 рік з 12 січня по 25 січня, з 06 липня по 31 серпня; 1988 рік з 12 січня по 25 січня, з 13 липня по 31 серпня; 1989 рік з 12 січня по 25 січня. Періоди літньої педагогічної практики та переддипломної педагогічної практики: 1988 рік - літня педагогічна практика проходила з 01.06. по 12.07.1988 в с. Костянець Канівського району Черкаської області (наказ № 198 від 17.05.1988 «Про організацію та проведення літньої педагогічної практики»); 1989 рік - переддипломна педагогічна практика проходила з 20.04. по 07.06.1989 в д/с «Сонечко» м. Канів Черкаської області (наказ № 106 від 28.03. 1989 «Про проходження переддипломної педагогічної практики»).
Відповідно до акта про підтвердження факту місця проживання від 10.12.2025 ОСОБА_1 проживала за адресою АДРЕСА_2 , у будинку батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 нині покійних. Засвідчено, що вона дійсно проживала за вказаною адресою у 1985-1986-1987-1988-1989 роках, коли приїздила на канікули, навчаючись в Уманському педагогічному училищі та після закінчення училища з 1989 по 1994 р., працюючи вихователем у Канівському дитсадку «Сонечко», постійно проживала з батьками за адресою АДРЕСА_2 .
Позивач звернулася до відповідача із заявою від 18.12.2025 про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку з урахуванням ст. 55 Закону № 796-XII.
За принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області розглянуло заяву позивача та 23.12.2025 прийняло рішення № 232850004119 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі зниженням пенсійного віку на 5 років. Рішення обгрунтовано відсутністю у позивача на 1 січня 1993 року не менше 4 років необхідного періоду роботи (проживання) на території зони посиленого радіологічного контролю. У рішенні відповідач 1 також зазначив, що вік заявниці 55 років 5 місяців 20 днів. Страховий стаж особи становить 32 роки 2 місяці 10 днів. За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди трудової діяльності.
Вважаючи рішення Головного управління про відмову в призначенні пенсії протиправним, позивач звернулася до суду з цим позовом. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з такого.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними (частина друга статті 46 Конституції України).
Згідно з положеннями статті 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV) право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017.
Починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.2018 по 31.12.2018 - не менше 25 років; з 01.01.2019 по 31.12.2019 - не менше 26 років; з 01.01.2020 по 31.12.2020 - не менше 27 років; з 01.01.2021 по 31.12.2021 - не менше 28 років; з 01.01.2022 по 31.12.2022 - не менше 29 років; з 01.01.2023 по 31.12.2023 - не менше 30 років; з 01.01.2024 року по 31.12.2024 року - не менше 31 року; з 01.01.2025 по 31.12.2025 - не менше 32 років; з 01.01.2026 по 31.12.2026 - не менше 33 років; з 01.01.2027 по 31.12.2027 - не менше 34 років; починаючи з 01.01.2028 - не менше 35 років.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Згідно із статтею 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.
Тож виходячи зі змісту статті 16 Основного Закону обов`язок держави щодо подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу зумовлює надання особливого статусу громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
В ухваленому на виконання статті 16 Конституції України Законі № 796-ХІІ, який визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, передбачено додаткові гарантії соціального захисту для вказаних осіб - комплекс заходів у вигляді пільг, компенсацій і гарантій.
Фактично ці заходи є компенсацією особам, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, за втрачене здоров`я, моральні і фізичні страждання, обмеження в реалізації своїх здібностей та можливостей забезпечити собі гідний життєвий рівень, а також основним засобом реалізації державою конституційного обов`язку щодо забезпечення соціального захисту таких осіб.
Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені у статті 55 Закону №796-XII, частиною першою якої перебачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Пунктом 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII визначено, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи, зокрема, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років мають право на зменшення пенсійного віку на 2 роки*та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.
При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку (на 2 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Відповідно до частини третьої статті 55 Закону №796-XII призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.
Пільги щодо обчислення стажу роботи (служби) визначені у статті 56 Закону №796-XII, згідно з частиною другою якої право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що умовами для виникнення в особи права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу 6 пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII є:
1) наявність відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку;
2) факт проживання та (або) праці такої особи у зоні посиленого радіологічного контролю протягом 4 років до 01.01.1993;
3) досягнення необхідного віку для призначення пенсії, зменшеного на відповідну кількість років відповідно до статті 55 Закону №796-XII.
Додатково такі особи мають право на зменшення пенсійного віку на 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.
При цьому максимальна межа зниження пенсійного віку відповідно до положень абзацу 6 пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII становить 5 років, незалежно від того застосовувалась початкова величина зменшення пенсійного віку до таких осіб чи ні.
Суд зазначає, що за змістом статті 15 Закону №796-XII підставою для визначення статусу особи як потерпілої від Чорнобильської катастрофи, яка проживає на забрудненій території, є довідка про період проживання на цій території.
Аналогічна правова позиція наведена Верховним Судом в постанові від 09 липня 2024 року в справі №240/16372/23.
Відмовляючи в призначенні пенсії позивачу, Головне управління послалося на відсутність у позивача на 1 січня 1993 року не менше 4 років необхідного періоду роботи (проживання) на території зони посиленого радіологічного контролю.
У цьому контексті суд зазначає таке.
Судом встановлено, що у позивача наявне посвідчення громадянина, який постійно проживає та території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986-92 р. (категорія 4) серії НОМЕР_1 від 05.05.1994 та позивач має право на пільги і компенсації, встановлені Законом УРСР “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” для осіб, які постійно проживають на території зони посиленого радіоекологічного контролю.
Ця категорія та посвідчення потерпілого надається за умови проживання у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше чотирьох років. Посвідчення позивача є дійсним та доказів позбавлення її статусу потерпілої особи судом не встановлено.
Суд зазначає, що ст. 14 Закону №796-XII визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій.
Документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” є посвідчення “Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС” та “Потерпілий від Чорнобильської катастрофи” (ч. 3 ст. 65 Закону №796-XII).
Отже, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення “Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС” або “Потерпілий від Чорнобильської катастрофи”.
Такі висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постановах від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, від 24.10.2019 у справі №152/651/17, від 25.11.2019 у справі №464/4150/17 та від 27.04.2020 у справі №212/5780/16-а, від 17.05.2021 №398/494/17.
Отже, наявність посвідчення “Потерпілий від Чорнобильської катастрофи” дає позивачу право на зменшення пенсійного віку з урахуванням норм Закону №796-XII.
Також Верховний Суд в постанові від 18 вересня 2024 року в справі № 240/6201/23 підтвердив зазначену позицію, вказавши, що наявність у позивача посвідчення громадянки, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи підтверджує факт проживання або роботи станом на 01.01.93 у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років, оскільки наведена обставина є умовою для видачі такого посвідчення відповідно до пункту 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.92 № 501 (в редакції чинній на момент видачі позивачці посвідчення).
Такі висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постановах від 27 квітня 2020 року у справі №212/5780/16-а, 17 травня 2021 року у справах №398/494/17 та № 336/6218/16-а.
З урахуванням викладеного вище, рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За таких обставин, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.
Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Дотримуючись вказаних вимог, суд дійшов висновку, що сплачений позивачем судовий збір в сумі 1 331,20 грн підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст.2-14, 138-139, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
1. Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 23.12.2025 № 232850004119 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (33028, м. Рівне, вул. Борисенка Олександра, буд. 7, код ЄДРПОУ 21084076) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 ) від 18.12.2025 про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду у цьому рішенні.
2. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (33028, м. Рівне, вул. Борисенка Олександра, буд. 7, код ЄДРПОУ 21084076) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок.
3. Копію рішення направити учасникам справи.
4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту. 

Суддя 	Олексій РІДЗЕЛЬ