Справа №461/2390/26
Провадження №1-кп/461/436/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04.05.2026 м. Львів
Галицький районний суд міста Львова
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 26.03.2026 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12026141360000393про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , із середньою спеціальною освітою, не працюючого, неодруженого, раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Галицького районного суду м. Львова від 25.03.2025, який змінений ухвалою Львівського апеляційного суду від 27.10.2025 за ч.4 ст.185, ст.69, ч.1 ст.71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, та відносно якого в провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 26.03.2025 до ЄРДР за №12025141380000403, про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України,  
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 Кримінального кодексу України, 
за участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 25.03.2026 приблизно о 16 годині 05 хвилин, зайшов в приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться по АДРЕСА_3 , де здійснює свою підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_6 , та перебуваючи у вказаному магазині у період часу з 16:05 год по 16:08 год, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), діючи повторно, з корисливих мотивів та з метою власного безпідставного збагачення, вважаючи, що його дії є непомітними для сторонніх осіб, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер вчинюваних ним дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, під час дії воєнного стану, шляхом вільного доступу, із торгових стелажів, що знаходились в торговому залі даного магазину, таємно викрав одну грілку для рук «Lifesystems USB Rechargeable Hand Warmer 5200 mAh», вартістю 1 126 грн, один бінокуляр «Silva Epic 10», вартістю 5 217 грн, один ліхтар налобний «Black Diamond Storm 450» (Azul), вартістю 1 821 грн, після чого із викраденим майном залишив місце події та розпорядився викраденим на власний розсуд.
Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_3 спричинив ФОП ОСОБА_6 майнової шкоди на суму 8 164 гривень.
Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.4 ст.185 КК України, визнав повністю, підтвердив фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті. Надав пояснення про те, що вчинив кримінальне правопорушення у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, необдуманістю свого вчинку. Шкодує про вчинене. Запевнив, що в майбутньому такого не більше повториться, щиро розкаюється у вчиненому. Цивільний позов визнає повністю та зобов`язується відшкодувати заподіяну шкоду. Крім того, просив суд визнати недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ним не оспорюються по справі. При цьому вказав, що розуміє зміст цих обставин. Зміст ст.349 КПК України йому зрозумілий.
Суд переконався, що показання обвинуваченого ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердив факт таємного викрадення обвинуваченим належних йому грілки, бінокуляра та ліхтаря. Заподіяна шкода йому на даний час не відшкодована, цивільний позов він підтримує та просить задоволити, а при призначенні покарання покладається на розсуд суду. Крім того, потерпілий вважає недоцільним дослідження доказів, що до тих обставин, які ним та обвинуваченим не оспорюються. При цьому вказав, що розуміє зміст цих обставин. Зміст ст.349 КПК України йому зрозумілий.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.
Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.
Обвинувачений, потерпілий та інші учасники судового процесу правильно розуміють зміст цих обставин, а також те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини справи. Суд немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.
Оцінивши показання обвинуваченого, які він надав вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із правилами ст. ст.349, 394 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обвинувальному акту, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч.4 ст.185 КК України.
Його дії органом досудового розслідування вірно кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК України, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), повторно та в умовах воєнного стану.
Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. 
Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину.
При вивченні особи обвинуваченого ОСОБА_3 судом встановлено, що обвинувачений неодружений, на утриманні дітей чи будь-яких інших осіб немає, з середньою спеціальною освітою, не працює, стан здоров`я обвинуваченого, який перебуває на обліку в КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» з діагнозом розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів, та не перебуває на обліку КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер», раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення корисливих злочинів проти власності, судимість якого не знята та не погашена у встановленому законом порядку, покарання за останнім вироком суду не відбуте, що свідчить про сталість незаконної поведінки обвинуваченого.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 66 КК України, визнає: активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, яке полягало в повідомленні органу досудового розслідування та суду всіх суттєвих обставин вчинення ним кримінального правопорушення з самого початку досудового розслідування злочину, він самостійно та добровільно розповів про обставини викрадення ним майна та повідомив, як розпорядився ним; щире каяття, яке полягало в критичному ставленні до своєї злочинної поведінки, її осуді, у тому числі шляхом повного визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність, що виглядало перед судом правдиво та досить переконливо. 
Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України, обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , є рецедив злочинів.
Враховуючи вищенаведене та конкретні обставини, за яких вчинене діяння, вартість викраденого майна та не відшкодування заподіяної шкоди, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, та обставини, що обтяжує покарання, суд вважає, що останньому відповідно до принципу індивідуалізації покарання необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі на рівні мінімальної межі санкції ч.4 ст.185 КК України, у виді 5 років позбавлення волі, що відповідає загальним засадам призначення покарання, викладеним у ст.65 КК України, та є необхідним і достатнім для виправлення винного та попередження нових кримінальних правопорушень у відповідності до вимог ст.50 КК України.
Враховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, який є умисним тяжким корисливим злочином, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше неодноразово судимий, відносно якого в провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 26.03.2025 до ЄРДР за №12025141380000403, про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, має невідбуте покарання у виді реального позбавлення волі за попереднім вироком, який набрав законної сили, що у даному випадку виключає можливість застосування до нього положень ст.75 КК України, у зв`язку із чим, призначене судом покарання він має відбувати реально.
Підстав для застосування положень ст.69 КК України судом не встановлено.
Окрім цього, судом встановлено, що вироком Галицького районного суду м. Львова від 25.03.2025, який змінений ухвалою Львівського апеляційного суду від 27.10.2025, ОСОБА_3 визнано винним та засуджено за ч.4 ст.185, ст.69, ч.1 ст.71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі.
Згідно ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Оскільки ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.4 ст.185 КК України після постановлення 25.03.2025 вироку Галицького районного суду м.Львова, який змінений ухвалою Львівського апеляційного суду від 27.10.2025, невідбута частина покарання за попереднім вироком становить 2 роки 11 місяців 26 днів, то до нього слід застосувати положення ст.71 КК України, а саме до покарання, призначеного за новим вироком необхідно частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком суду та остаточно визначити ОСОБА_3 покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 в межах даного кримінального провадження йому не обирався. 
Як встановлено судом, ОСОБА_3 був взятий під варту 01.04.2026 на виконання вироку Галицького районного суду м.Львова від 25.03.2025, який змінений ухвалою Львівського апеляційного суду від 27.10.2025. Тому час з моменту взяття під варту і до моменту ухвалення цього вироку суду є часом відбування покарання за попереднім вироком. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.02.2026 у справі №750/17051/24, від 15.05.2025 у справі №444/1079/23.
На підставі ухвали Галицького районного суду м. Львова від 08.04.2026 ОСОБА_3 тимчасово залишено в Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№19)» для розгляду цього кримінального провадження.
З врахуванням наведеного, строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 слід обчислювати з дня ухвалення цього вироку тобто з 04.05.2026.
Вирішуючи заявлений потерпілим цивільний позов, суд прийшов до такого висновку.
Згідно із ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно із ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Із врахуванням вказаних норм, оскільки обвинуваченим ОСОБА_3 кримінальним правопорушенням (злочином) завдано майнову шкоду потерпілому ФОП « ОСОБА_6 » в сумі 8 164 гривень, така підлягає стягненню із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 , а відтак заявлений цивільний позов слід задоволити.
Арешт на майно не накладався.
Процесуальні витрати в межах кримінального провадження відсутні.
Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до положень ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до цього покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Галицького районного суду м.Львова від 25.03.2025, який змінений ухвалою Львівського апеляційного суду від 27.10.2025, та остаточно ОСОБА_3 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.
Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з 04.05.2026.

Речові докази:
-DVD-R диск марки із відеозаписами з камер відеоспостереження, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження, - залишити при таких.
-1 змив з поверхні коробки та 10 ПЛС з візерунками слідів пальців рук, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження, - залишити при таких.

Цивільний позов  ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення злочину - задоволити.
Стягнути із ОСОБА_3 на користь  ОСОБА_6  завдану матеріальну шкоду в сумі 8 164 гривень /вісім тисяч сто шістдесят чотири/ гривні.

Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом 30-ти днів з дня його проголошення.
Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя        ОСОБА_8