УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №285/4768/22 Головуючий у 1-й інст. Коцюба О. М. 
Категорія 8 Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б., 
суддів: Коломієць О.С., Григорусь Н.Й.,
за участю секретаря Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 285/4768/22 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 - адвоката Немировського Валерія Івановича, та представника ОСОБА_2 - адвоката Демчик Наталії Олександрівни, на рішення Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 6 серпня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Коцюби О. М.,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що з 2016 року перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі. 
Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 15 лютого 2022 року шлюб між ними було розірвано. 
В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства за спільні кошти подружжям було набуто наступне майно: шафа-купе, комод, дзеркало настінне, тумба-пуф - загалом на 12 000 грн.; в кухню — меблі за 20000 грн, холодильник Whirlpool за 11000 грн, варильна поверхня Hansa за 3000 грн, духова шафа Hansa за 5000 грн., витяжка та водонагрівач - ціни не пам`ятає; у вітальню — стінка «Гермес» за 9500 грн, телевізор LG Smart TV за 15000 грн.; у ванну кімнату — водонагрівач Ariston 9089 грн., пральна машинка LG 9000 грн., сушарка для рушників електрична 4000 грн., тумба із дзеркалом та унітаз - ціни не пам`ятає; в спальню — ліжко, 2 тумби та шафа- купе вартістю 12000 грн., які були подаровані її батьками 
Окрім цього, у 2019 році в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , було встановлено вхідні двері вартістю 11000 грн, у 2021 році утеплено фасад квартири на суму 25000 грн та встановлено жалюзі у квартирі на суму 3000 грн. 
Також у період шлюбу було придбано автомобіль Opel Insignia Eco Flex, колір темно-зелений металік, державний номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 12000 доларів США, що еквівалентно 309600 грн на дату його придбання.
Окрім цього, в період шлюбу, у 2019 році, також було придбано гараж та земельну ділянку для будівництва та обслуговування цього гаража на суму 3000 доларів США, що еквівалентно 77400 грн. на дату придбання. 
Загалом під час шлюбу придбано майна на суму 514089 грн.
Таким чином, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила суд здійснити поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Виділити їй: меблі у передпокій («прихожу»): шафу-купе, комод, дзеркало настінне, тумбу (пуф), вартістю 12000 грн, холодильник Whirlpool за 11000 грн, варильну поверхню Hansa за 3000 грн, духову шафу Hansa за 5000 грн, ліжко, 2 тумби та шафа- купе вартістю 12000 грн.
Окрім того, в порядку поділу спільного майна подружжя просила визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на автомобіль Opel Insignia Eco Flex, колір темно-зелений металік, номер при купівлі НОМЕР_1 . та стягнути із ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу Opel Insignia, Eco Flex, колір темно-зелений металік, номер при купівлі НОМЕР_1 , що становить 154800 грн.
Також просила суд в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на гараж та земельну ділянку для його будівництва та обслуговування, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та стягнути із ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини гаража та земельної ділянки для його будівництва та обслуговування, що становить 38700 грн.
Рішенням Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 6 серпня 2025 року позов задоволено частково. 
Виділено в натурі ОСОБА_1 холодильник Whirlpool BNSF 9151.
Варильну поверхню Hansa BNG 620, духову шафу Hansa BOEI 6816 та витяжку Hansa OSC 521 залишити у власності ОСОБА_2 .
Визнано майно: шафа-купе, комод, дзеркало настінне, тумба-пуф, кухонні меблі, стінка «Гермес», телевізор LG Smart TV, водонагрівач Ariston, пральна машинка LG, сушарка для рушників електрична, тумба із дзеркалом, ліжко, 2 тумби та шафа-купе, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку та гараж за адресою: АДРЕСА_2 , спільною частковою власністю з розмірами часток ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частини кожному.
У задоволенні позовних вимог про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації вартості 1/2 частини транспортного засобу Opel Insignia, що становить 192276,96 грн, відмовлено за недоведеністю.
У задоволенні позовних вимог в частині визнання за відповідачем ОСОБА_2 права власності на автомобіль Opel Insignia, 2014 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_1 , відмовлено.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50% сплаченого судового збору, що становить 1529,00 грн.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Немировський В.І., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
Так, суд в обґрунтування оскаржуваного рішення зазначив, що нібито в справі належними доказами є лише докази, що стосуються придбання холодильника Whirlpool, варильної поверхні Hansa та духової шафи Hansa. Окрім цього, дата придбання вказаних товарів (через тиждень після весілля) дійсно свідчить, що вони придбані відразу після весілля подружжя за спільні кошти. 
До інших доказів щодо придбання меблів та побутової техніки та її вартості, а саме: : шафи-купе, комоду, дзеркала настінного, тумби-пуфа загалом на 12 000 грн.; в кухню меблі за 20000 грн, витяжки та водонагрівача; у вітальню стінки «Гермес» за 9500 грн, телевізора LG Smart TV за 15000 грн.; у ванну кімнату водонагрівача Ariston 9089 грн., пральної машинки LG 9000 грн., сушарка для рушників електричної 4000 грн., тумби із дзеркалом та унітазу; в спальню ліжка, 2 тумби та шафи-купе вартістю 12000 грн суд віднісся критично, помилково вважаючи, що належних доказів про вартість спірного майна (окрім частини побутової техніки і кухню), позивачкою не надано.
Щодо стягнення грошової компенсації із відповідача на користь позивачки вартості 1/2 частини транспортного засобу Opel Insignia, що становить 192276,96 грн., суд зазначив, що оскільки транспортний засіб придбавався та відчужувався у період шлюбних відносин, то в розумінні ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, а оскільки з позовом про визнання договору купівлі продажу транспортного засобу недійсним позивачка не зверталася то вважається, що він укладався з її згоди. За таких обставин суд вважав, що підстав для задоволення позовних вимог в цій частині також немає.
Щодо позовних вимог про компенсацію 1/2 частини вартості транспортного засобу Opel Insignia, що становить 192276,96 грн та 1/2 частини вартості гаража та земельної ділянки, що становить 50050,00 грн. суд зазначив, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог, при цьому вказав, що згідно з ч. 4 та 5 ст. 71 СК України передбачено обов`язкову згоду одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок. На думку суду, відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників та за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Також суд зазначив, що позивач при зверненні до суду має право заявляти позовні вимоги про припинення права відповідача на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, яка у разі задоволення позову буде компенсована відповідачу. Однак, позивач заявила позовні вимоги про стягнення такої компенсації із відповідача, що не узгоджується із вимогами ст. 365 ЦК України.
У зв`язку із цим, суд вирішив відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні із відповідача.
Щодо придбання меблів та побутової техніки та її вартості, а саме: : шафи- купе, комоду, дзеркала настінного, тумби-пуфа загалом на 12 000 грн.; в кухню меблі за 20000 грн, витяжки та водонагрівача; у вітальню стінки «Гермес» за 9500 грн, телевізора LG Smart TV за 15000 грн.; у ванну кімнату водонагрівача Ariston 9089 грн., пральної машинки LG 9000 грн., сушарки для рушників електричної 4000 грн., тумби із дзеркалом та унітазу; в спальню ліжка, 2 тумби та шафи-купе вартістю 12000 грн., слід звернути увагу, що відповідачем в справі не заперечувалося, як придбання переліченого спільного майна, так і його вартість. Єдине, на що посилався відповідач, так це на те, що нібито все майно було подароване йому його батьками. Окрім того, наявність усього без виключення майна підтверджує фото, які були зроблені позивачкою та надані суду разом з первісним позовом і в жодний спосіб відповідачем не заперечувалися.
За таких підстав висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
Окрім того, спірний автомобіль сторони придбали під час шлюбу, що ними не заперечується.
Таким чином, автомобіль Opel Insignia був об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя, оскільки придбаний за час перебування останніх у шлюбі, а презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя відповідачем не спростована.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь в рахунок відшкодування вартості частки спільного майна подружжя 1/2 частини вартості транспортного засобу Opel Insignia, що становить 192276,96 грн. На підтвердження цієї вартості суду надано висновок судової автотоварознавчої експертизи № 14 від 21.03.2025 року. Щодо іншої дійсної ринкової вартості спірного автомобіля на час розгляду справи відповідачем суду надано не було.
Звертає увагу суду на позицію, викладену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (справа № 711/3032/19 від 03.08.2022 року, провадження № 61-16484св21), згідно з якою згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. 
За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі (близькі за змістом висновки висловлено, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц, від 24 березня 2021 року у справі № 501/2211/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, від 3 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц і від 09 червня 2021 року, у справі № 760/789/19 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21).
Апеляційна скарга була також подана і представником ОСОБА_2 - адвокатом Демчик Н.О., в якій вона, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні цих позовних вимог.
Зокрема, зазначає, що судом першої інстанції неповно досліджені обставини справи та не надано оцінку доказам, які надані сторонами, що призвело до порушення принципу змагальності сторін та неповного з`ясування всіх обставин справи. 
Так, суд прийшов до помилкового висновку, що земельна ділянка, кадастровий номер 1811000000:00:039:0322, площею 0,0027 га, та гараж за адресою: АДРЕСА_2 є спільною сумісною власністю подружжя, визнавши при цьому право власності на 1/2 частину за кожним. В даному випадку судом невірно застосовані норми вимог статей 57, 60, 61 Сімейного кодексу України щодо правового режиму майна подружжя, статей 331, 376, 377 Цивільного кодексу України щодо моменту виникнення права власності на новостворене нерухоме майно та похідного права на земельну ділянку, статей 120 Земельного кодексу України щодо переходу прав на земельну ділянку у зв`язку з набуттям права власності на розміщені на ній будівлі/споруди.
Всупереч висновку суду щодо віднесення даного майна до об`єктів права спільного сумісної власності подружжя, звертає увагу суду на те, що рішенням тридцять шостої сесії сьомого скликання №800 від 31 жовтня 2019 року «Про передачу у власність, користування земельних ділянок та про інші питання земельних відносин» ОСОБА_2 було надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою та передачі у власність земельної ділянки № НОМЕР_2 , яка призначена для будівництва індивідуального гаража (код 02.05) та розташована в гаражному масиві по АДРЕСА_2 , орієнтовною площею 0,0027 га. 
На підставі цього рішення ОСОБА_2 була виготовлена технічна документація із землеустрою . 16 березня 2020 року державним реєстратором виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради Данчук Г.О. на підставі рішення Новоград-Волинської міської ради №869 від 27.02.2020 року «Про передачу у власність, користування земельних ділянок та про інші питання земельних відносин» було зареєстровано право приватної власності за гр. ОСОБА_2 на земельну ділянку, кадастровий номер 1811000000:00:039:0322, площею 0,0027 га. Отже, право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано за відповідачем у порядку приватизації, тому є його особистим майном, яке не може бути розділено у порядку поділу спільного майна подружжя. Земельна ділянка, набута одним із подружжя в порядку безоплатної приватизації, належить до його/її особистої приватної власності (п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України).
Отже, земельна ділянка, кадастровий номер 1811000000:00:039:0322, площею 0,0027 га, цільове призначення - для будівництва індивідуальних гаражів, хоча і отримана ОСОБА_2 у період шлюбу, однак є його особистою приватною власністю та поділу не підлягає. 
Водночас, ОСОБА_2 не погоджується з позицією суду щодо визнання майна, а саме: шафи-купе, комоду, дзеркала настінного, тумби-пуфа, кухонних меблів, стінки «Гермес», телевізора LG Smart TV, водонагрівача Ariston, пральної машинки LG, сушки для рушників електричної, тумби із дзеркалом, ліжка, 2 тумб та шафи-купе, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя. Даний висновок суду суперечить вимогам закону та усталеній судовій практиці.
Зауважує, що фотографії речей, надані однією зі сторін, не можуть вважатися належними та допустимими доказами придбання таких речей у шлюбний період (ст. 76, 77 ЦПК України). Показання свідків також не є достатніми для встановлення вартості та часу придбання майна без надання первинних фінансових документів (чеків, договорів купівлі-продажу, гарантійних талонів тощо). За відсутності документально підтверджених доказів придбання спірних речей у період шлюбу визнання їх спільною сумісною власністю є необґрунтованим.
Суд фактично підмінив належні докази припущеннями та показами свідків, що суперечить принципам змагальності та допустимості доказів (ст.ст. 12, 13, 77, 81 ЦПК України).
Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 лютого 2016 року. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 15 вересня 2022 року шлюб між ними розірвано.
Згідно з договором дарування від 8 грудня 2020 року ОСОБА_3 подарувала відповідачеві квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до довідки Територіального сервісного центру МВС № 1844 № 236 від 04.02.2023 року 19.09.2019 року за ОСОБА_2 було зареєстровано автомобіль Opel Insignia, 2014 року випуску. В подальшому, 23 травня 2022 року, вказаний транспортний засіб був відчужений за договором купівлі-продажу.
Рішенням Новоград-Волинської міської ради № 800 від 31.10.2019 року ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та передано йому вказану земельну ділянку у власність.
На підтвердження факту придбання майна, а саме: шафа-купе, комод, дзеркало настінне, тумба-пуф загалом на 12 000 грн., позивачка як докази надає фото та проводився допит свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які є батьками позивачки. Вказані свідки пояснили, що шафа-купе, комод, дзеркало настінне, тумба-пуф за 12000 грн купувалися за їхні кошти.
На підтвердження факту придбання кухонних меблів за 20000 грн, холодильника ОСОБА_6 за 11000 грн, варильної поверхні Hansa за 3000 грн, духової шафи Hansa за 5000 грн., позивачка надала: гарантійний талон, з датою придбання духової шафи Hansa 03.03.2016 року та квитанції на придбання 03.03.2016 року холодильника Whirlpool, варильної поверхні Hansa, та духової шафи Hansa, а також наряд-замовлення на встановлення вказаної техніки, де замовником значиться відповідач ОСОБА_2 . 
Щодо придбання меблевого гарнітуру «Гермес» та телевізора LG Smart TV, позивачкою надано фото меблів та скрін-копія із сайту магазину «Ясен», де зазначена вартість вказаних меблів.
Обгрунтовуючи придбання за спільні кошти водонагрівача Ariston ABS EVO PW, пральної машинки LG Direct Drive, сушарки для рушників електричної, позивачка надала скрін-копії із сайтів інтернет магазинів про продаж та характеристики водонагрівача, пральної машинки, фото водонагрівача та сушарки для рушників із ванної кімнати, та скрін-копії із програми 1С-підприємство про доставку водонагрівача. Придбання ліжка, 2 тумб та шафи- купе позивачка обґрунтовує поясненнями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які зазначили, що вказані меблі вони придбали особисто та подарували подружжю ОСОБА_9 .
Придбання гаража, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , позивачка підтверджує показами свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 які пояснили, що після придбання автомобіля постало питання про зберігання вказаного транспортного засобу. Відповідач займався пошуками гаража. Після того як він знайшов у продажу гараж, він повідомив про це їх. Певну суму коштів на його придбання та ремонт також надавали і вони. Окрім цього, свідок ОСОБА_8 особисто приймав участь і в ремонті вказаного гаража.
Також в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Свідок ОСОБА_10 надав наступні пояснення. Він є сусідом у гаражному кооперативі із відповідачем, який придбав свою земельну ділянку декілька років тому. ОСОБА_2 завершив будівництво свого гаража у 2023 році. Під час придбання гаража там були лише бокові стіни, бо гараж ОСОБА_2 розташований між двома гаражами, і стіни цих гаражів є, водночас, стінами гаража ОСОБА_2 . На час придбання дах гаража просів та потребував ремонту. Також стояли ворота. До 2023 року ОСОБА_2 підняв висоту гаража декількома рядами піноблоку. У 2023 році повністю завершив будівництво. Будівництво виконував ОСОБА_11 . Батьків позивачки він жодного разу не бачив на території гаража.
Свідок ОСОБА_7 пояснила, що позивачка є її донькою. Все майно подружжя ОСОБА_9 купували після укладання шлюбу. Після реєстрації шлюбу донька з чоловіком поїхали проживати до них, де проживали більше пів року. За весільні кошти вони робили ремонт у квартирі відповідача — ОСОБА_2 .. Вказана квартира була трохи занедбана, тому там вирішили робити ремонт. ОСОБА_7 із своїм чоловіком купили меблі у квартиру ОСОБА_9 . Вартість меблів 12000 грн. Пізніше вона надала 6000 грн. на придбання меблів у коридор квартири. Сім`я ОСОБА_9 також разом купували холодильник, плиту та інші меблі. Автомобіль сім`я купила через 3 роки після одруження. Відповідач казав, що вартість транспортного засобу складала близько 12 000 доларів США. Після придбання автомобіля відповідач займався пошуками гаража. Коли придбав, то показував їй фото вказаного гаража. У гаражі потрібно було робити ремонт. Гараж був з дахом та воротами. Через рік відповідач захотів підвищити гараж. У зв`язку із цим було придбано будівельні матеріали. Її чоловік — ОСОБА_8 , також допомагав із ремонтом гаража. Окрім того, там працювали й наймані будівельники.
Свідок ОСОБА_8 , який є батьком позивачки, надав аналогічні покази.
Свідок ОСОБА_3 , яка є матір`ю відповідача, пояснила, що вона, будучи власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вирішила подарувати її сину ОСОБА_2 й облаштувала квартиру усім необхідним. Окрім цього, за свої кошти зробила ремонт у квартирі. Її син з 2013 року працював за кордоном. Після одруження він за власні кошти побудував батькам позивачки паркан. Після початку війни син із своєю дружною переїхали до батьків позивачки. Позивачка повідомила сина, що вагітна та не хоче повертатись у квартиру, оскільки на 9 поверсі важко буде їй з дитиною. Тому вони вирішили продати автомобіль. Кошти за продаж автомобіля позивачка ОСОБА_1 забрала собі. Пізніше вона повідомила відповідача, що не хоче з ним проживати. Також повідомила, що під час шлюбу її син — ОСОБА_2 , за власні кошти, які він заробив за кордоном, придбав автомобіль. Окрім того, ним придбана земельна ділянка для будівництва гаража. Гаража фізично на тій ділянці не було.
Звертаючись із вимогою про стягнення компенсації вартості частини автомобіля Opel Insignia Eco Flex, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , позивачка вказала, що на цей транспортний засіб поширюється режим спільної сумісної власності. Оскільки автомобіль є неподільною річчю, вважає, що саме у такий спосіб можливо захистити її право власності на дане нерухоме майно.
Відмовляючи у задоволенні цієї позовної вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вказаний транспортний засіб був відчужений у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі та позивачка не зверталася до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного автомобіля.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком.
Так, відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Пунктом 5 частини першої статті 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.
Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша та четверта статті 65 СК України).
Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Частиною першою статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.
У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Вартість майна, що підлягає поділу, визначається, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.
Аналогічний  висновок зробив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 3 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц. Предметом розгляду судами у цій справі було, зокрема, визнання недійсними правочинів відчуження автомобілів та стягнення компенсації 1/2 їх вартості. У вказаній справі судами встановлено, що після розірвання шлюбу відповідач відчужив рухоме майно, яке є спільним майном подружжя, без згоди позивача, тому суди дійшли висновку, що остання має право на грошову компенсацію 1/2 вартості спірних транспортних засобів. Також Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду виснував, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.
У постанові Верховного Суду від 1 березня 2023 року у справі №359/10855/19 касаційний суд, встановивши, що спірні автомобілі були відчужені відповідачем під час перебування сторін у шлюбі без згоди позивача, дійшов висновку про стягнення компенсації вартості частки відчуженого рухомого майна.
Як встановлено судом, ОСОБА_2 у період перебування в зареєстрованому шлюбі із позивачкою відчужив автомобіль Opel Insignia, 2014 року випуску, без згоди своєї дружини, оскільки зворотного матеріали справи не містять й відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин, як й не надано доказів того, що кошти, отримані від реалізації цього майна, були витрачені в інтересах сім`ї.
Суд наголошує на тому, що факт використання коштів, отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї, повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя.
Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №158/2229/16-ц та від 10 червня 2022 року у справі №544/856/20.
При цьому, суд критично оцінює покази свідка ОСОБА_3 про те, що кошти, отримані від реалізації спірного автомобіля, були передані позивачці, оскільки свідок є матір`ю відповідача й зацікавлена у вирішенні спору на користь свого сина.
Заслуговує на увагу й та обставина, що спірний автомобіль був відчужений відповідачем 23 травня 2022 року та у червні 2022 року він звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, зазначивши , що вони не проживають однією сім`єю. Тобто, незначний проміжок часу, який тривав між відчуженням цього майна та зверненням до суду з позовом про розірвання шлюбу, виключає можливість стверджувати про те, що кошти від реалізації транспортного засобу були використані в інтересах сім`ї.
За таких обставин, позивачка вправі ставити питання про стягнення грошової компенсації вартості частини вказаного автомобіля.
При цьому, звернення до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного автомобіля, є неефективним способом захисту.
Згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи №14 від 21 березня 2023 року, середня ринкова вартість автомобіля Opel Insignia Eco Flex, 2014 року виготовлення, з дизельним двигуном робочим об`ємом 1956 см3, потужністю 103 кВт, механічною коробкою передач на 6 ступенів, тип кузова – універсал, з переднім приводом, станом на 18 жовтня 2022 року на ринку України становить 384553,93 грн.
Таким чином, на користь позивачки підлягає стягненню компенсація вартості частини вказаного автомобіля у розмірі 192276 грн. 97 коп.
Окрім того, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення вартості частини гаража та частини автомобіля, суд виходив з того, що аналіз частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України, а також статті 365 ЦК України свідчить про те, що позивачка при зверненні до суду має право заявляти позовні вимоги про припинення права відповідача на частку у спільному майні за умови попереднього внесення нею вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, яка, у разі задоволення позову, буде компенсована відповідачеві. Однак позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення грошової компенсації із відповідача, що не узгоджується із вимогами статті 365 ЦК України.
З даного приводу слід зазначити наступне.
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У загальному розумінні захист цивільних прав необхідно розуміти як передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. У кожній конкретній справі позивач на власний розсуд обирає спосіб (способи) захисту його порушеного, оспорюваного чи невизнаного права.
Відповідно до частини першої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Частиною третьою статті 370 ЦК України визначено, що виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.
Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.
Згідно з частинами другою, четвертою та п`ятою статті 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
З огляду на зазначені норми матеріального права, за загальним правилом, поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
Отже, спільне майно подружжя можна поділити шляхом встановлення режиму спільної часткової власності або встановлення режиму приватної власності на конкретну річ для кожного з подружжя (поділити в натурі).
Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України).
Зі змісту частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України, з урахуванням принципу розумності ( пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) вбачається, що: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні.
Відповідні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, провадження № 14-182цс21, від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19, провадження № 14-40цс21.
Правовідносини, в яких позивачка просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.
Отже, стаття 71 СК України не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач.
У даній справі ОСОБА_1 , надавши згоду на отримання грошової компенсації вартості належної їй частки автомобіля та частки гаража, просила здійснити поділ цього майна саме у спосіб, передбачений частиною четвертою статті 71 СК України.
Заперечуючи проти позовних вимог про стягнення вартості частини гаража, розташованого в АДРЕСА_2 , відповідач наголошував на тому, що цей гараж не був збудований у період шлюбу із позивачкою та на даний час право власності на нього не зареєстроване.
З даного приводу слід зазначити, що відсутність реєстрації права власності на вказаний гараж не є підставою для відмови у задоволенні вимоги про стягнення на користь позивачки компенсації вартості частини цього майна.
Як свідчать матеріали справи, спірний гараж розташований на належній відповідачеві земельній ділянці, площею 0,0027 га ( кадастровий номер 1811000000:00:039:0322), яка розташована в АДРЕСА_2 , та призначена для будівництва індивідуальних гаражів.
У висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи від 12 червня 2023 року за №565/06-2023 зазначено, що 31 березня 2023 року судовим експертом здійснено виїзд та проведено візуально-інструментальне обстеження об`єкту дослідження – гаража, розташованого в АДРЕСА_2 . Доступу всередину приміщення гаража не забезпечено. Обстеження проведено в присутності позивачки. Відповідач на зазначений час та дату проведення візуально-інструментального обстеження не з`явився. 
При цьому, експерт зазначив, що його клопотання щодо надання додаткових матеріалів, необхідних для вирішення питань, поставлених перед експертом, не задоволено, й, відповідно, встановити правовий статус цього гаража за результатами проведеного візуально-інструментального обстеження не вбачається за можливе. У подальшому вказаний гараж розглядається експертом як об`єкт цивільних правовідносин. 
У висновку експерта зазначено, що за результатами огляду встановлено, що будівля гаража площею забудови 30,3 кв.м. має інженерне обладнання: електропостачання. Також вказано, що частина ремонтно-будівельних робіт є доступною для візуального обстеження експертом, інша частина прихована результатами виконання подальших робіт, а також частина робіт, що виконувалися, є демонтажними роботами.
Дійсна ринкова вартість вказаного гаража, визначена за результатами візуально-інструментального обстеження, виходячи із середньоринкової вартості подібного майна, в цінах станом на дату дослідження, становить 100000 грн.
Оскільки матеріали справи не містять доказів того, що ремонтно-будівельні роботи, пов`язані із будівництвом та реконструкцією вказаного гаража, були виконані за особисті кошти відповідача, зазначений гараж є спільною сумісною власністю сторін та на користь позивачки підлягає стягненню вартість частини цього майна, що становить 50050 грн.
Колегія суддів погоджується з доводами представника відповідача про те, що земельна ділянка, на якій розташований вказаний гараж, є особистою приватною власністю ОСОБА_2 , оскільки він набув право власності на це майно у порядку приватизації, відповідно до рішення органу місцевого самоврядування. Отже, згідно з положеннями пункту 5 частини першої статті 57 СК України, на цю земельну ділянку не поширюється режим спільної сумісної власності подружжя.
На підтвердження факту придбання кухонних меблів, холодильника Whirlpool , варильної поверхні Hansa, духової шафи Hansa суду надано гарантійний талон та квитанції, проте зазначені докази не містять інформації про те, що вказане майно було придбане сторонами.
Надані позивачкою фото та скрін-копія із сайту магазину  « Ясен» також не є належними доказами придбання сторонами меблевого гарнітуру «Гермес» та телевізора LG Smart TV.
На підтвердження придбання за спільні кошти водонагрівача Ariston ABS EVO PW, пральної машинки LG Direct Drive, сушарки для рушників електричної, позивачка надала скрін-копії із сайтів інтернет магазинів про продаж та характеристики водонагрівача, пральної машинки, фото водонагрівача та сушарки для рушників із ванної кімнати, та скрін-копії із програми 1С-підприємство про доставку водонагрівача.
Придбання ліжка, 2 тумб та шафи- купе позивачка обґрунтовує поясненнями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які зазначили, що вказані меблі вони придбали особисто та подарували подружжю ОСОБА_9 .
Проте, зазначені докази не підтверджують факт придбання подружжям цього майна.
Таким чином, рішенням підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, - про часткове задоволення позовних вимог та стягнення на користь ОСОБА_1 грошової компенсації вартості вказаного гаража у розмірі 50050 грн. та вартості частини спірного автомобіля у розмірі 192276 грн. 97 коп.
У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.
Оскільки позовні вимоги та апеляційну скаргу задоволено частково, на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 15495,90 грн. судових витрат, які складаються з вартості судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 9438,50 грн, судового збору у розмірі 2423,26 грн за подання позовної заяви та судового збору у розмірі 3634,89 грн за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 259,268,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Немировського Валерія Івановича, та представника ОСОБА_2 - адвоката Демчик Наталії Олександрівни, задовольнити частково.
Рішення Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 6 серпня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позовні вимоги задовольнити частково. 
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості частини гаража, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , у розмірі 50050 грн та грошову компенсацію вартості автомобіля Opel Insignia Eco Flex, колір темно-зелений металік, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , у розмірі 192276,97 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 15495,90 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуюча Судді: 

Повний текст постанови складений 8 травня 2026 року.