КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Єдиний унікальний номер справи № 361/6226/17 Головуючий у суді першої інстанції - Червонописький В.С.
Номер провадження № 22-ц/824/7029/2026 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Яворського М.А.,
суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
за участю секретаря - Марченко А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , поданими представником ОСОБА_2 , та за апеляційними скаргами Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), поданими представником Мурашко Ольгою Володимирівною, на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2025 року та на додаткову ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2025 року, постановлені під головуванням судді Червонописького В.С., у місті Бровари, у справі за скаргою ОСОБА_3 на неправомірну бездіяльність та дії старшого державного виконавця Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Цахло Оксани Анатоліївни, заінтересована особа боржник: ОСОБА_1 , інший учасник справи: Броварський відділ державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),-
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2025 року ОСОБА_3 звернулась до суду зі скаргою на неправомірні дії державного виконавця Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Цахло Оксани Анатоліївни, відповідно до якої просила суд: 
- визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Цахло О.А. у виконавчому провадженні НОМЕР_1, щодо примусового виконання рішення суду у справі № 361/6226/17 в частині зустрічей та спілкуванні матері з дітьми у встановлений судом графік побачень без присутності батька, та будь-яких інших осіб;
- визнати протиправними дії старшого державного виконавця Цахло О.А., працівника Броварського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), під час здійснення виконавчих дій 04 жовтня 2025 року у межах виконавчого провадження НОМЕР_1, які полягали в упередженому ставленні до стягувача, здійсненні психологічного тиску, створенні конфліктної атмосфери та перешкоджанні реалізації процесуальних прав стягувача, а також у необ`єктивному, та викривленому складанні акту за результатами проведення вказаних виконавчих дій, що не відповідає фактичним обставинам, зокрема відображаючий виключно емоційний стан дітей, які мають значення для належного виконання судового рішення, та скасувати вказаний акт;
- визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, яка полягає у систематичному невжитті заходів примусового виконання, передбачених статтею 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема у не накладенні штрафів на боржника ОСОБА_1 ;
- зобов`язати державного виконавця Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 невідкладно вчинити наступні дії:
вчинити дії з фіксування невиконання боржником ОСОБА_1 рішення суду станом на 04 жовтня 2025 року;
вирішити питання про застосування до боржника ОСОБА_1 заходів відповідальності, передбачених ст. ст. 64-1, 75 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з невиконанням рішення без поважних причин;
зобов`язати державного виконавця надалі невідкладно вчиняти виконавчі дії у встановлені судом дні та час, та у разі невиконання рішення боржником - фіксувати це у встановленому законом порядку;
встановити судовий контроль за виконанням ухвали суду.
Також просила стягнути судові витрати з Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
В обґрунтування скарги вказує, що у провадженні Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 361/6226/17, виданого 19 лютого 2021 року Броварським міськрайонним судом Київської області.
Рішенням Броварського міськрайонного суду від 17 грудня 2019 року, яке було залишене без змін постановами Київського апеляційного суду від 03 серпня 2020 року та Верховного Суду від 09 грудня 2020 року, встановлено, зокрема: детальний графік побачень обох дітей (доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) з кожним із батьків почергово на вихідних, з урахуванням інтересів дітей та забезпечення участі кожного з батьків у їх вихованні.
Боржником у даному виконавчому провадженні є батько дітей - ОСОБА_1 .
Вказує, що постановою від 01 жовтня 2025 року старший державний виконавець Цахло О.А. призначила виконавчі дії відповідно до рішення суду о 10 год. 00 хв у першу суботу жовтня місяця 2025 року на 04 жовтня 2025 року. 
При цьому зазначає, що виконавчі дії були проведені формально, а державним виконавцем в порушення Закону України «Про виконавче провадження» не було вчинено дій на належне виконання судового рішення. Зокрема, державний виконавець не встановила факт невиконання боржником судового рішення, не забезпечила передання дітей відповідно до графіку та не застосувала до боржника заходи примусу, передбачені статтями 63, 64-1 Закону України «Про виконавче провадження». 
Також, на думку заявника, складений державним виконавцем акт має формальний характер, є неповним та не відображає фактичних обставин проведення виконавчих дій. 
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2025 року скаргу ОСОБА_3 - задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність державного виконавця Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Цахло О.А. у виконавчому провадженні НОМЕР_1, щодо примусового виконання рішення суду у справі № 361/6226/17 в частині зустрічей та спілкуванні матері з дітьми у встановлений судом графік побачень без присутності батька, та будь-яких інших осіб.
Визнано протиправними дії старшого державного виконавця Цахло О.А., працівника Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) під час здійснення виконавчих дій 04 жовтня 2025 року в межах виконавчого провадження НОМЕР_1 які полягали в упередженому ставленні до стягувача, неповному складанні акту за результатами проведення вказаних виконавчих дій, що не відповідає фактичним обставинам, зокрема, відображаючий виключно емоційний стан дітей, з явними ознаками маніпуляції цими емоціями, з метою приховати інші істотні деталі, які мають значення для належного виконання судового рішення.
Визнано протиправною бездіяльність державних виконавців Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, яка полягає у систематичному невжитті заходів примусового виконання, передбачених статтею 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, у ненакладені штрафів на боржника ОСОБА_1 ..
У задоволенні решти вимог скарги ОСОБА_3 - відмовлено.
27 листопада 2025 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення понесених судових витрат, відповідно до якої просила суд ухвалити додаткове рішення та стягнути з Броварського ВДВС у Броварському районі Київської області КМУ МЮ України на її користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 410 грн.
Додатковою ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2025 року заяву задоволено частково. Стягнуто із Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000, 00 грн.
Не погоджуючись із ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2025 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржувану ухвалу в частині задоволених вимог скарги ОСОБА_3 та прийняти нову, якою вказану скаргу залишити без задоволення.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції вийшов за межі вимог скарги та змісту судового рішення, на підставі якого видано виконавчий лист.
Вказує, що виконавчий лист № 361/6226/17 від 19 лютого 2021 року не передбачає заходів примусового виконання рішення. Натомість передбачено, що виконавчі дії проводяться за участі боржника, стягувачки та дітей, а тому висновок суду про протиправність бездіяльності державного виконавця в частині організації зустрічей дітей із матір`ю без присутності батька є необґрунтованим.
Вважає, що виконавчі дії не можуть проводитися без присутності боржника як учасника виконавчого провадження.
Крім того, у жовтні 2023 року ОСОБА_3 у даній справі зверталася до Броварського міськрайонного суду Київської області із заявою про забезпечення виконання вказаного рішення суду шляхом усунення перешкод щодо виконання графіку побачень матері з дітьми, посилаючись на те, що рішення суду не виконується, а він, як батько дітей, перешкоджає їй побаченням із дітьми. Відповідно до вказаної заяви ОСОБА_3 просила суд: зобов?язати боржника не перешкоджати стягувачу брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми в перший та третій тиждень кожного місяця із 10 години 00 хвилин суботи до 18 години 00 хвилин за адресою місця проживання стягувача; зобов?язати боржника забезпечити побачення стягувача зі своїми дітьми шляхом зобов`язання боржника привозити дітей їй за її адресою. 
Таким чином, судами у справі № 361/6226/17 уже надавалась оцінка вимогам про усунення перешкод щодо виконання графіку побачень матері з дітьми. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2023 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 26 лютого 2024 року, у задоволенні відповідної заяви відмовлено з підстав того, що такі вимоги фактично змінюють зміст судового рішення та виходять за межі виконавчого листа.
Проте, суд першої інстанції не надав оцінки доводам представника ОСОБА_1 та доданим доказам щодо того, що заявлені вимоги фактично змінюють спосіб виконання рішення суду та виходять за межі виконавчого листа.
Частково задовольнивши скаргу, суд першої інстанції фактично визначив новий спосіб виконання рішення.
В оскаржуваній ухвалі не надано оцінки обставинам складення щодо скаржниці протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, за фактом вчинення психологічного насильства щодо неповнолітніх дітей під час проведення виконавчих дій 04 жовтня 2025 року.
Крім того, суд першої інстанції не надав належної оцінки думці дітей, їх категоричній відмові від примусових побачень та доводам щодо можливого негативного впливу таких виконавчих дій на їхній психоемоційний стан, попри відповідні пояснення представника боржника у судовому засіданні.
Зазначає, що скарга не містить належного обґрунтування порушення прав скаржниці діями чи бездіяльністю державного виконавця, а заявлені вимоги фактично спрямовані на зміну способу виконання судового рішення шляхом покладення обов`язків, не передбачених виконавчим листом, виданим Броварським міськрайонним судом Київської області № 361/6226/17 від 19 лютого 2021 року.
Також вказує, що скаржницею не надано належних доказів невиконання рішення суду боржником, при цьому, залишено поза увагою думку дітей та їх категоричну відмову від примусового спілкування під час виконавчих дій 04 жовтня 2025 року.
Судом першої інстанції не було досліджено наданий відеозапис виконавчих дій від 04 жовтня 2025 року та не надано оцінки акту державного виконавця, з яких, на його думку, вбачається відсутність упереджених дій державного виконавця, належне забезпечення можливості спілкування матері з дітьми та вчинення боржником дій, спрямованих на виконання судового рішення.
Також ОСОБА_1 вказує, що скаржницею не надано належних доказів протиправності дій державного виконавця, а акт виконавця містить відомості про вжиття необхідних заходів, зокрема із залученням органу опіки та правоохоронних органів.
Вважає безпідставними висновки суду щодо пасивної поведінки державного виконавця та неповноти акту від 04 жовтня 2025 року, зазначаючи, що державним виконавцем були вжиті необхідні заходи для забезпечення спілкування матері з дітьми, зокрема із залученням органу опіки, психологів та правоохоронних органів.
Суд першої інстанції не надав оцінки висновкам психологів та іншим доказам, які, на його думку, підтверджують категоричну відмову дітей від спілкування з матір`ю та відсутність протиправних дій з боку державного виконавця.
Наголошує, що небажання дітей контактувати зі скаржницею є обставиною незалежною від ОСОБА_1 та державного виконавця.
Не погоджуючись із додатковою ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2025 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати вказану ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що складність категорії даної справи є незначною. Адвокат ОСОБА_3 - Зарубін О.О. фактично не здійснював підготовку процесуальних документів. У судовому засіданні виступ останнього тривав не більше п`яти хвилин. 
Крім того, судом першої інстанції не було враховано доцільність та необхідність участі представника ОСОБА_6 , адже фактично всі документи скаржниця подавала сама засобами електронного зв`язку через систему «Електронний суд».
Більша частина вимог скарги була визнана судом першої інстанції необґрунтованою. 
Не погоджуючись із ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2025 року представник Броварського ВДВС у Броварському районі Київської області КМУ МЮ України - Мурашко О.В. подала апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції вийшов за межі змісту ухваленого між сторонами рішення суду, на підставі якого був виданий виконавчий лист та проводяться примусові виконавчі дії, а також вийшов за межі вимог самої скарги.
Резолютивна частина рішення суду та виданий на його підставі виконавчий лист не містять обов`язку щодо забезпечення зустрічей матері з дітьми без присутності батька чи інших осіб, а визначають лише графік побачень.
Визнаючи бездіяльність державного виконавця протиправною, суд першої інстанції фактично вийшов за межі змісту судового рішення та виконавчого листа.
Твердження, викладені у оскаржуваній ухвалі про відсутність зафіксованої поведінки боржника під час проведення виконавчих дій, яким не можна надати оцінку є безпідставними та необґрунтованими, як і безпідставним є висновок суду першої інстанції, що боржник не довів, що вчинив усіх необхідних дій для забезпечення виконання судового рішення, оскільки з відео вбачається, що боржник навпаки сприяв у виконанні рішення суду.
Вважає, що районний суд дійшов хибного висновку, поклавши в основу оскаржуваної ухвали обставини, які взагалі не були предметом оскарження. Скаржник оскаржував дії та бездіяльність державного виконавця виключно за 04 жовтня 2025 року, проте суд першої інстанції, виходячи за межі заявлених вимог, надав правову оцінку подіям проведення примусових виконавчих дій за 20 вересня 2025 року.
Не погоджуючись із додатковою ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2025 року представник Броварського ВДВС у Броварському районі Київської області КМУ МЮ України - Мурашко О.В. подала апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати вказану ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення в повному обсязі.
Доводи вказаної апеляційної скарги тотожні доводам, викладеним у апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на додатковою ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2025 року.
Відзиви на апеляційні скарги до суду апеляційної інстанції не надходили.
При апеляційному розгляді справи представник апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та представник апелянта Броварського ВДВС у Броварському районі Київської області КМУ МЮ України - Мурашко О.В. підтримали доводи, викладені в їхніх апеляційних скаргах, та просили їх задовольнити, скасувати ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2025 року в частині задоволених вимог скарги ОСОБА_3 та прийняти нову, якою вказану скаргу залишити без задоволення. Скасувати ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2025 року та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення.
ОСОБА_3 , належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи до суду не з`явилася (а.с. 226, т.3). 
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не є обов`язковою. 
Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. 
Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі "Пономарьов проти України" від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).
Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників апелянтів у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Суд першої інстанції встановив, що рішенням Броварського міськрайонного суду від 17 грудня 2019 року, яке було залишене без змін постановами Київського апеляційного суду від 03 серпня 2020 року та Верховного Суду від 09 грудня 2020 року, встановлено, зокрема: детальний графік спілкування обох дітей (доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) з кожним із батьків почергово на вихідних, з урахуванням інтересів дітей та забезпечення участі кожного з батьків у їх вихованні.
Відомостями з Автоматизованої системи виконавчого провадження підтверджується, що, у провадженні Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 361/6226/17, виданого 19 лютого 2021 року Броварським міськрайонним судом Київської області.
У зазначеному виконавчому провадженні стягувачкою є мати дітей - ОСОБА_3 , а боржником є батько дітей - ОСОБА_1 , що сторонами у судовому засіданні не заперечувалось.
Відповідно до постанови від 01 жовтня 2025 року, виконавчі дії призначені відповідно до рішення суду на 10:00 першу суботу жовтня 2025 року, тобто на 04 жовтня 2025 року о 10:00, за адресою місця проживання боржника, зазначеною у виконавчому документі: АДРЕСА_1 .
Факт отримання зазначеної постанови сторонами також не заперечується.
З акту державного виконавця від 04 жовтня 2025 року судом встановлено, що у виконавчих діях приймали участь ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виконавець Цахло О.А. Орган внутрішніх справи та орган опіки і піклування для участі у виконавчих діях не прибули. 
Судом з`ясовано, що 04 жовтня 2025 року виконавчі дії розпочалися о 10:00 за адресою, визначеною у постанові від 01 жовтня 2025 року. У подальшому між ними відбувся наступний діалог. Мати - Добрий ранок! Донька - він вже не добрий! Досить приходить сюди скільки можна, цілий рік кажем щоб ти не приходила, а ти приходиш, як маньячка якась. Мати - Я мама. Донька - ти маньячка, як твій брат, який приходить сюди ти ж така сама як і він! Мати: - яка? Донька - психічно хвора! Мати - давно? Донька - давно! Мати - звідки така інформація? Донька - по тобі видно, по твоїй поведінці ненормальній! Батько - ОСОБА_3 , я тебе попрошу ти підходь ближче до дітей! Виконавець ОСОБА_5, ОСОБА_3 давайте сьогодні поїдемо з мамою я з вами поїду? Діти - ні ми нікуди не поїдемо! Виконавець - може в вас є бажання кудись з`їздити з мамою погуляємо? Діти - ні! Виконавець - чому ви не хочете їхати з матір`ю? Діти - бо не хочем вона нас била. Батько - чому ти стоїш підходь давай. Я відступлю! Діти - ні не підходь, хай не підходять! Виконавець - ну давай якось почнемо спілкуватись з мамою! Діти - НІ. Виконавець - в Макдональц давайте з`їздим. Діти - ні! Мати - ОСОБА_3 , хочеш поспілкуватись з бабусею? Донька - ні це хто така моя бабуся зараз в дворі! Мати - ОСОБА_5 то хочеш бачити бабусю? Син - ні в мене тута є бабуся вона мені вже не потрібна! Виконавець до дітей стягувача може у вас є пропозиції? Ну потрібно вирішувати питання? Діти - ні! Син - хай вона їде куди хоче я не поїду! Діти - до виконавця ми можемо йти? Виконавець - Я не маю права вас затримувати! Мати - Я вас люблю! О 10:06 діти зайшли в двір. Батько - стоп продовжуємо далі давайте зробимо як хоче суддя я заходжу в подвір`я виводжу дітей і заходжу забирай їх! Батько в дворі залишився. Діти - Донька ти шо не понімаєш, що нас не заставить ніхто ні виконавці ні хто! Мати - ОСОБА_5 приємного! Син - дякую. Виконавець - то ви будете їхати? Діти - ні! Виконавець - ОСОБА_3 що будемо робити? Мати - виконувати рішення! Виконавець - діти є! Мати - складаємо акт про невиконання рішення суд! Виконавець - діти є! Син - поясни чого? ми вийшли, поговорили з тобой чого він буде складатися я не хочу нікуди їхати з тобою. Мати - ніколи в загалі? Син - ні. Виконавець - ОСОБА_3 давайте будемо забирати дітей ви мама. Мати виконавцю - навіщо ви мене провокуєте? Виконавець: Я не провокую, діти стоять боржника немає! Мати - вони сказали, що вони не хочуть! Донька - в цей час здійснює виклик поліції - у зв`язку з тим, що мати змушує її їхати до неї жити всупереч її бажанню. Донька - повідомила що вийде після приїзду поліції та зайшли в двір. Виконавець з метою недопущення розвитку конфлікту між матір`ю та дітьми продовжує виконавчі дії покликав дітей. Діти та Боржник вийшли з двору. Боржник запитав у виконавця чи бути йому присутнім? Виконавець - так, давайте вирішим питання без поліції! Батько - як скажете можу зайти або залишитись так як дитя викликає поліцію! Та запропонував матері підійти ближче для розмови з дітьми! Боржник запропонував діти ці вихідні ви сходіть з матір`ю, хотя б до вечора. Діти - ні! На пару годин ні! Мати - Вас ніхто не тримає. Виконавчі дії закінчено о 10:21 діти зайшли в двір.
Розглянувши подану ОСОБА_3 скаргу на дії державного виконавця та частково її задовольнивши, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що предметом розгляду скарги стягувачки є протиправні дії та бездіяльність державного виконавця під час виконання рішення суду про встановлення побачень з дітьми, які відбулись 04 жовтня 2025 року. Отже, виконавець під час виконання рішення мав діяти об`єктивно, неупереджено, своєчасно та ефективно, виконувати всі необхідні дії у межах закону і документувати їх належним чином, щоб забезпечити повне виконання рішення.
Водночас, з акту державного виконавця від 04 жовтня 2025 року не вбачається, що державним виконавцем Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Цахло Оксаною Анатоліївною були здійснені конкретні дії, спрямовані на забезпечення виконання судового рішення. У акті не відображено, яким чином виконавець намагався реалізувати право матері на побачення з дітьми, чи були вжиті заходи для створення відповідних умов для зустрічі. Також не зафіксовано, як виконавець реагував на відмову дітей від зустрічі, на їх емоційний стан. Відсутність цих відомостей у акті унеможливлює оцінку того, чи були виконавчі дії дійсно ефективними та повними, відповідно до вимог закону. У судовому засіданні державний виконавець Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Цахло Оксана Анатоліївна також не надала відомостей про забезпечення виконання рішення суду.
Крім того, суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення у вказаній справі посилався на те, що рішенням Броварського міськрайонного суду від 17 грудня 2019 року, яке було залишене без змін постановами Київського апеляційного суду від 03 серпня 2020 року та Верховного Суду від 09 грудня 2020 року, встановлено, зокрема: детальний графік спілкування обох дітей (доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) з кожним із батьків почергово на вихідних, з урахуванням інтересів дітей та забезпечення участі кожного з батьків у їх вихованні.
З акту виконавчих дій не вбачається, що під час проведення виконавчих дій 04 жовтня 2025 року було забезпечено побачення матері з дітьми протягом всього часу, визначеного резолютивною частиною рішення суду, а саме: з 10:00 04 жовтня 2025 року до 18:00 05 жовтня 2025 року.
Районний суд, оцінюючи заперечення представників боржника та ДВС щодо необхідності врахування думки дітей зазначив, що дійсно, відповідно до статті 6 Конвенції про контакт з дітьми, думці та бажанням дитини повинно надаватись належне значення. Однак, як неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Вихованок проти України», «А.В. проти Словенії», право дитини висловлювати власні погляди не слід тлумачити як таке, що фактично надає дітям беззастережне право вето без розгляду будь-яких інших факторів і здійснення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів; крім того, такі інтереси, як правило, передбачають підтримку зв`язків дитини із сім`єю за винятком випадків, коли подібне може зашкодити її здоров`ю та розвитку.
Стаття 6 Конвенції про контакт з дітьми (ратифікована 20 вересня 2006 року) визначає, що дитина, яка відповідно до внутрішнього законодавства вважається достатньо свідомою, за винятком, коли це явно суперечить її найвищим інтересам, має право одержувати всю суттєву інформацію, отримувати консультації, висловлювати свою думку. Такій думці та переконливим бажанням і почуттям дитини повинно надаватись належне значення.
Суд першої інстанції погодився з доводами заявниці, що право взаємного спілкування одного з батьків та дитини становить основоположний елемент «сімейного життя» у розумінні статті 8 Конвенції, проте як і в будь-якому спорі, який стосується дитини, її інтереси повинні мати першочергове значення.
При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним.
Отже, між інтересами дитини в подальшому перебуванні у звичному середовищі та інтересами матері у возз`єднанні з дитиною має бути забезпечено справедливу рівновагу та заявниця, як мати, не має права за статтею 8 Конвенції домагатися вжиття таких заходів, які можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини.
За вказаних обставин для цілей налагодження довірливих стосунків та забезпечення тривалого контакту заявниці з дітьми доречним та співмірним є проведення державним виконавцем виконавчих дій у частині зустрічей та спілкування дітей з матір`ю у встановлений судом графік побачень. Отже, проведення державним виконавцем виконавчих дій мало бути спрямоване на забезпечення зустрічей та спілкування дітей із матір`ю відповідно до встановленого судом графіку побачень.
В акті державного виконавця відсутні відомості про конкретні дії, вчинені виконавцем для реалізації права матері на побачення з дітьми, а також про заходи, вжиті для створення відповідних умов для зустрічі. Крім того, незважаючи на те, що в акті зазначено присутність батька дітей, його поведінка під час виконавчих дій не відображена. Це унеможливлює надати належну оцінку того, чи забезпечив батько виконання рішення суду, а також характер його впливу на дітей під час зустрічей. Зокрема, суд звертає увагу на те, що батько будучи обізнаний у часі перебування дітей з матір`ю, проте заздалегідь усвідомлюючи, що діти відмовляться перебувати з нею протягом часу, визначеного судом, не підготував дітей до такого часу перебування (підготував речі на 2 дні, змінну білизну, речі побуту, книжки для читання, зарядні пристрої для гаджетів тощо). Крім того, відсутня оцінка дій батька, який мав би проявляти ініціативу у виконанні рішення суду, натомість зазначається « ОСОБА_1 рішення суду виконав».
Оцінюючи дії державного виконавця Цахло О.А. в сукупності, районний суд дійшов висновку про її упередженість та протиправність. Упереджене ставлення вбачається у системній пасивності виконавця, складанні неповного акту, а також в ігноруванні прямого обов`язку щодо застосування відповідальності до боржника за невиконання рішення суду. Сукупність цих дій та бездіяльності об`єктивно сприяла інтересам боржника та порушувала права стягувача. Таким чином, суд вважає обґрунтованими доводи скарги про протиправну бездіяльність державного виконавця у частині примусового виконання рішення, а також про протиправні дії, що полягали в упередженому ставленні та неповному складанні акту.
Формальне дотримання вимог закону, яке не свідчить про вжиття виконавцем реальних дій спрямованих саме на виконання судового рішення, суперечить принципам забезпечення державою виконання судового рішення, які передбачені статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження».
Разом із тим залишаючи без задоволення частину заявлених заявником вимог, суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_3 не доведено, що державним виконавцем у ході виконавчих дій, які були призначені на 04 жовтня 2025 року вчинявся психологічний тиск, була створена конфліктна атмосфера, чи створювались перешкоди у реалізації процесуальних прав стягувача, у зв`язку із чим суд не вбачав підстав для задоволення скарги у цій частині. Також неспроможними, на переконання суду, є покликання ОСОБА_3 на нездійснення державним виконавцем фіксації в акті емоційного стану дітей.
Актом державного виконавця від 04 жовтня 2025 року підтверджується відображення поведінки дітей під час зустрічі з матір`ю, їх дії та взаємодія з матір`ю. Тобто акт відображає фактичні дії та поведінку дітей.
Суд першої інстанції погодився з доводами особи, яка подала скаргу, про неповноту та необ`єктивність акту державного виконавця від 04 жовтня 2025 року. Так, у скарзі прямо зазначено, що в акті не зафіксовано фактів протидії та поведінки боржника - батька дітей. Дослідивши акт, встановлено, що він дійсно містить недостатні відомості про те, які дії вчиняв боржник ОСОБА_1 під час проведення виконавчих дій. Таким чином, складання такого неповного акту є протиправною дією державного виконавця.
Стосовно вимог про визнання протиправною бездіяльності, яка полягає у систематичному невжитті заходів примусового виконання, передбачених статтею 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», суд зазначив, що особливості виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною визначено приписами статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.
Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.
Правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. Відмова дитини контактувати зі стягувачем, особливо за наявності ознак відчуження, яке представник зацікавленої особи визнав у своєму відзиві, не є поважною причиною невиконання судового рішення.
Оскільки судове рішення щодо встановлення побачення з дітьми 20 вересня 2025 року не було виконане, державний виконавець мав право накласти на боржника штраф у порядку, передбаченому статтями 64-1 та 75 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, суд зазначив, що боржник, який вчинив усі необхідні дії для забезпечення виконання судового рішення, зокрема не продемонстрував, що сприяв реалізації права матері на побачення з дітьми.
Перевіряючи доводи скаржника в частині ненакладення на боржника штрафу, суд першої інстанції послався на те, що суд встановив протиправну бездіяльність державного виконавця, яка полягала у ненакладенні штрафу на боржника за невиконання рішення без поважних причин, то для ефективного поновлення порушеного права стягувача необхідно зобов`язати державного виконавця усунути допущене порушення. Накладення штрафу в даному випадку є не дискреційним повноваженням, а прямим обов`язком, встановленим імперативною нормою частини 3 статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження».
При цьому, районний суд звернув увагу, що суд не може втручатися в діяльність ДВС, вказуючи, які саме інші заходи відповідальності застосовувати, та не може зобов`язувати виконавця вчиняти дії наперед. Тому в цій частині вимог слід відмовити. Щодо вимоги про скасування акту, то, визнаючи дії щодо його складання протиправними (неповними), суд вважає, що це є достатнім способом захисту, і окреме скасування акту як документа фіксації подій є недоцільним.
Суд у межах цивільного провадження позбавлений можливості зобов`язати виконавця вчинити певні дії або скасувати акт, оскільки це виходило б за межі його повноважень і втручалося б у реалізацію адміністративних функцій органу державної влади.
Так само суд вважав безпідставними вимоги ОСОБА_3 щодо зобов`язання державного виконавця надалі невідкладно вчиняти виконавчі дії у визначені судом дні та час та фіксувати випадки невиконання рішення, оскільки ці вимоги стосуються виконання рішення у майбутньому, а не оцінки вже вчинених дій чи допущеної бездіяльності, а заявником не доведено наявності підстав для застосування заходів судового контролю.
На підставі викладеного вище, суд першої інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення скарги ОСОБА_3 .
Постановляючи додаткову ухвалу у даній справі суд першої інстанції зазначив, що ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області 24 листопада 2025 року у справі № 361/6226/17 скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність державного виконавця Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Цахло О.А. у виконавчому провадженні НОМЕР_1, щодо примусового виконання рішення суду у справі № 361/6226/17 в частині зустрічей та спілкуванні матері з дітьми у встановлений судом графік побачень без присутності батька, та будь-яких інших осіб. Визнано протиправними дії старшого державного виконавця Цахло О.А., працівника Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) під час здійснення виконавчих дій 04 жовтня 2025 року в межах виконавчого провадження НОМЕР_1 які полягали в упередженому ставленні до стягувача, неповному складанні акту за результатами проведення вказаних виконавчих дій, що не відповідає фактичним обставинам, зокрема, відображаючий виключно емоційний стан дітей, з явними ознаками маніпуляції цими емоціями, з метою приховати інші істотні деталі, які мають значення для належного виконання судового рішення. Визнано протиправною бездіяльність державних виконавців Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, яка полягає у систематичному невжитті заходів примусового виконання, передбачених статтею 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, у ненакладені штрафів на боржника ОСОБА_1 . У задоволені решти позовних вимог відмовлено.
28 листопада 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» надійшла заява від ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення понесених судових витрат у справі № 361/6226/17 (провадження № 4-с/361/57/25).
Крім того, зазначив, що із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 звернулась 28 липня 2025 року за правничою допомогою до АО «Міжнародна адвокатська група», в особі директора Зарубіна Олега Олександровича.
Між ОСОБА_3 та адвокатом Зарубіним О.О. 28 липня 2025 року укладено договір про надання правничої допомоги.
Крім того сторонами були підписані:
-акт про обсяг надання правничої допомоги за Додатком № 6 від 06 жовтня 2025 року до Договору про надання правничої допомоги від 28 липня 2025 року від 23 листопада 2025 року відповідно до якого вказано перелік наданої правничої допомоги - представництво інтересів ОСОБА_3 в Броварському міськрайонному суді Київської області в цивільній справі № 361/6226/17 судове провадження № 4-с/361/57/25 в судовому засіданні на 14 г. 00 хв. 18 листопада 2025 року, кількість годин витрачених адвокатом на надання правничої допомоги 1 година, вартість правничої допомоги 4200 грн за годину надання правничої допомоги. Всього 4200 грн + 210 грн 5% єдиного податку = 4410 грн;
-Додаток № 6 до Договору про надання правничої допомоги від 28 липня 2025 року укладено 06 жовтня 2025 року між АО «Міжнародна адвокатська група», в особі Зарубіна О.О. та ОСОБА_3 .. Відповідно до умов Додаток № 6 до Договору про надання правничої допомоги вартість правничої допомоги становить 4 200 грн за одну годину.
Відповідно до ксерокопії рахунку-фактури №18/11 від 18 листопада 2025 року зазначено, що найменування правничих послуг - оплата за правничу допомогу за Договором про надання правничої допомоги від 28 липня 2025 року: представництво інтересів ОСОБА_3 в Броварському міськрайонному суді Київської області в цивільній справі № 361/6226/17: 1.1. Судове засідання на 14 г. 00 хв. 18 листопада 2025 року, провадження № 4-с/361/57/25. Вартість за 1 годину 4200 грн за 1 годину. Кількість витраченого часу 1 год. Вартість винагороди 4200 грн. Всього 4200 грн. Єдиний податок 5% - 210 грн. Загальна сума 4410 (чотири тисячі чотириста десять) грн.
Згідно з ксерокопією платіжної інструкції № 2.414969267.1 від 23 листопада 2025 року ОСОБА_3 оплатила АО «Міжнародна адвокатська група» 4410 грн, призначення платежу: оплата за правничу допомогу за Договором про надання правничої допомоги від 28 липня 2025 року, рахунок-фактура №18/11 від 18 листопада 2025.
З огляду на вищевикладене, районний суд прийшов до висновку про часткове задоволення заяви про відшкодування судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 3000 грн, оскільки ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області скарга ОСОБА_3 задоволена частково, що в розумінні пропорційності до задоволення вимог, вже не підлягає повному стягненню з Броварського відділу ДВС заявленої суми витрат на правничу допомогу.
Апеляційний суд не в може в повній мірі погодитися із вказаними висновками суду першої інстанції, викладеними у оскаржуваних судових рішеннях, виходячи з наступного.
Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судові рішення першої інстанції не відповідають з огляду на наступне.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Гарантією прав фізичних та юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.
Відповідно до статті 447-1 ЦПК України, частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Згадані норми чинного законодавства дають підстави для висновку про те, що судовий контроль за виконанням судових рішень своїм призначенням має насамперед забезпечення повного та своєчасного виконання судового рішення, а також усунення порушень прав учасників виконавчого провадження, які виникли в ході такого виконання.
Предметом розгляду скарги ОСОБА_3 є неправомірні, на її думку, дії та бездіяльність державного виконавця під час проведення виконавчих дій щодо примусового виконання рішення суду про встановлення побачень матері з дітьми, які відбулись 04 жовтня 2025 року.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Положеннями частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Як встановлено частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Виконання рішення про встановлення побачення з дитиною врегульовано у статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження».
Так, відповідно до вказаної статті Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.
У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею.
В силу положень Закону України «Про виконавче провадження» виконавець позбавлений права самостійно обирати моделі поведінки при виконанні судових рішень, якщо таке право прямо не передбачено законодавством та/або виконавчим документом.
Виконуючи судове рішення, виконавець зобов`язаний вчинити дії, які необхідні для того, щоб визнане судом та перенесене до виконавчого документа зобов`язання вважалось виконаним. При цьому, ані державного (приватного) виконавця, ані суд при розгляді скарги в порядку судового контролю за виконанням судових рішень не наділено компетенцією змінювати порядок виконання рішення, який визначений у його резолютивній частині.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2019 року у справі № 361/6226/17, яке набрало законної сили 03 серпня 2020 року, було частково задоволено зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дітей, а саме:
- визначено місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визначено місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 ;
із урахуванням інтересів малолітніх дітей, забезпечення їх спілкування між собою, а також забезпечення участі кожного із батьків у їхньому вихованні, відповідно до положень частини другої статті 159 СК України, визначено наступний графік побачень:
- перший, третій тиждень кожного місяця із 10 год. 00 хв. суботи до 18 год. 00 хв. неділі малолітні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають із матір`ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 ;
- другий, четвертий тиждень кожного місяця із 10 год. 00 хв. суботи до 18 год. 00 хв. неділі малолітні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 68-91, т.1).
У подальшому, постановою Київського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року у справі № 361/1872/21 у задоволенні первісного позову ОСОБА_3 про відібрання дитини та повернення її за місцем проживання матері відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_1 про зміну місця проживання дитини та визначення місця проживання з батьком задоволено.
Змінено місце проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з адреси місця постійного проживання матері на адресу місця проживання батька та визначено місце проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 124-140, т.1).
Постановою Верховного Суду від 04 липня 2024 року постанову Київського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року залишено без змін (а.с. 141-156, т.1).
Крім того, встановлено, що ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2024 року за заявою ОСОБА_1 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист у справі № 361/6226/17, виданий Броварським міськрайонним судом Київської області 19 лютого 2021 року в наступній частині:
«Визначити місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із матір`ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 .
Із урахуванням інтересів малолітніх дітей, забезпечення їх спілкування між собою, а також забезпечення участі кожного із батьків у їхньому вихованні, відповідно до положень частини другої статті 159 СК України, визначено наступний графік побачень:
- перший, третій тиждень кожного місяця із 10 год. 00 хв. суботи до 18 год. 00 хв. неділі малолітні діти: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають із матір`ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 ;
- другий, четвертий тиждень кожного місяця із 10 год. 00 хв. суботи до 18 год. 00 хв. неділі малолітні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2».
Роз`яснено ОСОБА_3 право на вирішення спору з ОСОБА_1 щодо її участі у вихованні дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідно до статей 158, 159 Сімейного кодексу України.
Постановою Київського апеляційного суду від 25 червня 2025 року ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2024 року скасовано в частині задоволення вимог заяви ОСОБА_1 про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа у цивільній справі № 361/6226/17, виданого Броварським міськрайонним судом Київської області 19 лютого 2021 року, в наступній частині:
«Із урахуванням інтересів малолітніх дітей, забезпечення їх спілкування між собою, а також забезпечення участі кожного із батьків у їхньому вихованні, відповідно до положень частини другої статті 159 СК України, визначити наступний графік побачень:
- перший, третій тиждень кожного місяця із 10 год. 00 хв. суботи до 18 год. 00 хв. неділі малолітні діти: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають із матір`ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 ».
Ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні вимог заяви.
Також скасовано ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2024 року в частині роз`яснення ОСОБА_3 права на вирішення спору з ОСОБА_1 щодо її участі у вихованні дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідно до статей 158, 159 Сімейного кодексу України.
В іншій частині ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2024 року залишено без змін.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що не дивлячись на те, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, наразі визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком - ОСОБА_1 , і обоє дітей зараз проживають із батьком, зазначене не виключає обов`язку сторін по справі виконувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2019 року у справі № 361/6226/17 в частині забезпечення участі матері у вихованні дітей із визначенням наступного графіку побачень: перший, третій тиждень кожного місяця із 10 год. 00 хв. суботи до 18 год. 00 хв. неділі малолітні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають із матір`ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 .
Також апеляційний суд вказав, що рішення суду по справі у вказаній частині № 361/6226/17 набрало законної сили та має виконуватись на підставі виданого судом виконавчого листа в порядку, визначеному положеннями Закону України «Про виконавче провадження». Доводи заявника про те, що рішення суду в цій частині не виконується у зв`язку із небажанням дітей, не може бути підставою для визнання виконавчого документа в цій частині таким, що не підлягає виконанню.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша, третя статті 13 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 01 вересня 2021 року в справі № 761/24136/15-ц сформульовано висновок про те, що заявник, звертаючись до суду із скаргою на підставі статті 447 ЦПК України, на власний розсуд визначає, рішення, дії чи бездіяльність якого саме виконавця він бажає оскаржити та з яких підстав.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 вказано, що право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.
У постановах Верховного Суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 та від 30 травня 2024 року в справі № 365/74/16-ц зазначено, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим.
Відповідно до статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Таким чином, за приписами частини другої статті 451 ЦПК України судовий контроль за виконанням судових рішень спрямований не лише на визнання (констатацію) неправомірності оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності виконавця, а й на поновлення порушеного права заявника.
Верховним Судом неодноразово було викладено такий правовий висновок, зокрема у постановах від 09 грудня 2020 року у справі № 641/9433/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 520/6667/14-ц, від 21 січня 2021 року у справі № 2-5398/11, від 15 лютого 2021 року у справі № 522/21761/18, від 11 березня 2021 року у справі № 755/6875/18 та інших.
У справі, яка переглядається, суд першої інстанції за результатом розгляду скарги ОСОБА_3 визнав:
протиправною бездіяльність державного виконавця Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Цахло Оксани Анатоліївни у виконавчому провадженні НОМЕР_1, щодо примусового виконання рішення суду у справі № 361/6226/17 в частині зустрічей та спілкуванні матері з дітьми у встановлений судом графік побачень без присутності батька, та будь-яких інших осіб.
протиправними дії старшого державного виконавця Цахло Оксани Анатоліївни, працівника Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) під час здійснення виконавчих дій 04 жовтня 2025 року в межах виконавчого провадження НОМЕР_1 які полягали в упередженому ставленні до стягувача, неповному складанні акту за результатами проведення вказаних виконавчих дій, що не відповідає фактичним обставинам, зокрема, відображаючий виключно емоційний стан дітей, з явними ознаками маніпуляції цими емоціями, з метою приховати інші істотні деталі, які мають значення для належного виконання судового рішення.
протиправною бездіяльність державних виконавців Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, яка полягає у систематичному невжитті заходів примусового виконання, передбачених статтею 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, у ненакладені штрафів на боржника ОСОБА_1 .
Тобто суд першої інстанції тільки констатував неправомірність певних дій та бездіяльності державного виконавця під час примусового виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2019 року у справі № 361/6226/17, а саме в ході проведення виконавчих дій 04 жовтня 2025 року за встановленим судом графіком побачень матері з дітьми, однак не вжив заходів зобов`язального характеру до державного виконавця або іншої посадової особи органу ДВС щодо усунення встановлених ним порушень, не поновивши тим самим право заявниці, яке вона вважала порушеним.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що виконання виконавчого листа від 19 лютого 2021 року у справі № 361/6226/17 є триваючим виконанням рішення щодо встановлення побачення стягувачки із дітьми, який не обмежується одноразовою виконавчою дією, а потребує вжиття неодноразових заходів примусового характеру, тому за таких обставин саме лише визнання протиправності дій і бездіяльності державного виконавця Броварського ВДВС у Броварському районі Київської області Цахло О.А. під час здійснення виконавчих дій 16 серпня 2025 року у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 за встановлених судом першої інстанції допущених суб`єктом оскарження порушень не сприятиме ефективному поновленню прав і законних інтересів ОСОБА_3 .
Особа, звертаючись із до суду, має право пред`явити таку вимогу на захист свого цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення, і призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.
Суду завжди необхідно враховувати, до яких наслідків призведе застосування того чи іншого способу захисту: чи призведе це до тієї кінцевої мети, яку прагне досягнути заявник, звертаючись до суду.
Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту, на що неодноразово вказувала Велика Палата Верховного Суду (пункт 63 постанови від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, пункт 50 постанови від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19).
Згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями у судовому процесі (частина друга статті 2 ЦПК України).
Враховуючи наведене та зважаючи на положення частини другої статті 451 ЦПК України, які передбачають, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд, окрім визнання оскаржуваних рішень, дії чи бездіяльність неправомірними, також зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби усунути порушення (поновити порушене право заявника), колегія суддів вважає, що часткове задоволення скарги ОСОБА_3 в порядку судового контролю за виконанням судового рішення у тому вигляді, в якому просила заявниця і в якому задовольнив суд першої інстанції, не матиме своїм наслідком ефективне (належне) відновлення прав ОСОБА_3 , як стягувача у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, які вона вважає порушеними.
Обрання особою неефективного способу захисту, який не призводить до поновлення прав особи, яка звертається до суду є самостійною, достатньою підставою до відмови в задоволенні скарги (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).
При цьому сама заявниця ухвалу суду першої інстанції у частині відмови в задоволенні вимоги скарги на дії та бездіяльність державного виконавця, у тому числі щодо зобов`язання державного виконавця невідкладно вчинити у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 певні дії, не оскаржувала в апеляційному порядку, тому в цій частині судове рішення не може бути переглянуте апеляційним судом згідно із частиною першою статті 367 ЦПК України.
Крім того, колегія суддів враховує й те, що рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2019 року у справі № 361/6226/17 не передбачає заходів примусового виконання рішення.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Броварського міськрайонного суду від 17 грудня 2019 року, яке було залишене без змін постановами Київського апеляційного суду від 03 серпня 2020 року та Верховного Суду від 09 грудня 2020 року, встановлено, зокрема: детальний графік спілкування обох дітей (доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) з кожним із батьків почергово на вихідних, з урахуванням інтересів дітей та забезпечення участі кожного з батьків у їх вихованні.
Відомостями з Автоматизованої системи виконавчого провадження підтверджується, що, у провадженні Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 361/6226/17, виданого 19 лютого 2021 року Броварським міськрайонним судом Київської області.
У зазначеному виконавчому провадженні стягувачкою є мати дітей - ОСОБА_3 , а боржником є батько дітей - ОСОБА_1 , що сторонами у судовому засіданні не заперечувалось.
Відповідно до постанови від 01 жовтня 2025 року, виконавчі дії призначені відповідно до рішення суду на 10:00 першу суботу жовтня 2025 року, тобто на 04 жовтня 2025 року о 10:00, за адресою місця проживання боржника, зазначеною у виконавчому документі: АДРЕСА_1 .
З акту державного виконавця від 04 жовтня 2025 року судом встановлено, що у виконавчих діях приймали участь ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виконавець ОСОБА_13 . Орган внутрішніх справи та орган опіки і піклування для участі у виконавчих діях не прибули. 
04 жовтня 2025 року виконавчі дії розпочалися о 10:00 за адресою, визначеною у постанові від 01 жовтня 2025 року. 
Разом з тим, вбачається, що батько - ОСОБА_1 , який є боржником у вказаному виконавчому провадженні сприяв виконанню рішення суду, зокрема й тим, що надав доступ матері - ОСОБА_3 , яка є стягувачем у вказаному виконавчому провадженні, до дітей - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , вивівши останніх з подвір`я. 
При цьому, невиконання рішення суду в частині щодо переміщення дітей до місця проживання стягувачки у вказаному виконавчому провадженні -ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 . - було зумовлено волею дітей, які висловили небажання їхати з матір`ю - ОСОБА_3 .
Пунктами 5-11 розділу ІХ «Інструкції з організації примусового виконання рішень» затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №512 від 02 квітня 2012 року ( в редакції наказу МЮ У №2832/5 від 29 вересня 2016 року врегульовано порядок дій державного/приватного виконавця в частині виконання судового рішення про встановлення побачення батьків з дитиною : « 5. Якщо рішенням про встановлення побачення з дитиною не визначено час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, державний виконавець викликає сторони виконавчого провадження з метою визначення часу та (або) місця такого побачення шляхом надіслання викликів одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.
Сторона виконавчого провадження у разі неможливості з`явитися на призначений час письмово повідомляє про це державного виконавця шляхом подання заяви (клопотання), в якій (якому) зазначає про зручні для неї час та (або) місце проведення побачення стягувача з дитиною.
Державний виконавець визначає час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, враховуючи позицію сторін виконавчого провадження та інтереси дитини, шляхом винесення постанови про визначення часу та (або) місця побачення стягувача з дитиною.
Якщо сторона виконавчого провадження не з`явилася у визначений у виклиці час до державного виконавця та письмово не повідомила державного виконавця про зручні для неї час та (або) місце проведення побачення стягувача з дитиною, державний виконавець визначає час та (або) місце такого побачення без врахування позиції відповідної сторони виконавчого провадження.
6. При виконанні рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною державний виконавець за потреби залучає органи опіки та піклування.
7. За наявності обставин, що перешкоджають проведенню побачення стягувача з дитиною, державний виконавець відкладає проведення виконавчих дій в порядку, визначеному статтею 32 Закону.
У разі якщо боржник не виконує рішення у зв`язку з відмовою дитини контактувати зі стягувачем, державний виконавець в установленому порядку залучає представників органів опіки та піклування, експерта або спеціаліста (психолога) для виявлення та/або підтвердження причин такої відмови.
У разі якщо рішення неможливо виконати у зв`язку з виїздом за межі України боржника та/або дитини, стягувача, державний виконавець письмово роз`яснює сторонам право звернутися до суду із заявою про відстрочку виконання рішення, про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.
8. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником рішення про встановлення побачення з дитиною у час та місці побачення стягувача з дитиною, визначені рішенням або державним виконавцем.
9. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною третьою статті 64-1 Закону.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною четвертою статті 64-1 Закону.
При кожному наступному невиконанні боржником зазначеного рішення державний виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною четвертою статті 64-1 Закону.
10. У разі виконання боржником рішення виконавець складає акт, що підписується сторонами виконавчого провадження, та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону.
11. Якщо після закінчення виконавчого провадження з виконання рішення про встановлення побачення з дитиною з підстави, передбаченої пунктом 9 статті 39 Закону, до державного виконавця надійшла заява про відновлення виконавчого провадження у зв`язку із перешкоджанням боржником побаченню стягувача з дитиною, державний виконавець виносить постанову про відновлення виконавчого провадження.
Постанова про відновлення виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадженням та до суду, який видав виконавчий документ.
Після пред`явлення виконавчого документа до виконання державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені статтею 64-1 Закону.
Як вбачається із виконавчого провадження НОМЕР_1 в АСВП державний виконавець в межах покладених на нього Законом України «Про виконавче провадження» та також «Інструкції з організації примусового виконання рішень» затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №512 від 02 квітня 2012 року ( в редакції наказу МЮ України №2832/5 від 29 вересня 2016 рокувживав заходи для примусового виконання вище вказаного рішення суду щодо забезпечення участі стягувачки ОСОБА_3 вихованні дітей, а саме забезпечення проживання дітей з 10 години 04 жовтня 2025 року по 18 годину 05 жовтня 2025 року за місцем проживання іх матері ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 .
За для цього державний виконавець прибула сама, а також вживала заходів участі в даній процесуальній дії і представника органу опіки та піклування, про що свідчить винесена 01 жовтня 2025 року постанова про залучення представника органу опіки та піклування до участі у проведенні виконавчих дій. Із акту виконавця вбачається, що представник органу опіки та піклування не з`явився на проведення виконавчих дій, що мали місце 04 жовтня 2025 року. 
Із матеріалів виконавчого провадження НОМЕР_1  (АСВП) вбачається, що аналогічні постанови державним виконавцем виносилися в даному виконавчому провадженні не одноразово : 12.11.2024, 26.11.2024, 17.12.2024, 28.01.2024, 15.02.2025, 02.04.2025, 14.05.2025, 17.06.2025, 01.07.2025, 01.07.2025, 14,07.2025, 27.072025, 04.082025, 22.08.2025, 18.09. 2025 .
Крім того із цього ж виконавчого провадження вбачається, що державний виконавець з метою належного виконання вказаного судового рішення та налагоджування відносин між стягувачкою та дітьми неодноразово виносив постанови для залучення у здійсненні виконавчих дій і спеціалістів психологів : 17.06 2025 року ОСОБА_14 , яка має вищу психологічну освіту та кваліфікаційний клас судового експерта, 01 липня 2025 року ОСОБА_15 , яка має вищу психологічну освіту, 16 липня 2025 року та 15 серпня 2025 року цих же спеціалістів . 
Разом із тим виконання вказаного рішення суду стало не можливим лише із тих підстав, що діти не забажали переміщуватися на проживання у вказаний період із 10 години 04 жовтня по 18 годину 05 жовтня 2025 року до місця проживання стягувачки. 
При цьому із оглянутого відеозапису не вбачається, що боржник у виконавчому провадженню ОСОБА_1 чинив перешкоди у здійсненні виконавчих дій. 
20 листопада 1989 року Організацією Об`єднаних Націй була прийнята Конвенція про права дитини, яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року.
Згідно ст.3 цієї Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Статтею 9 передбачено, що Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Розкриваючи зміст принципу найкращих інтересів дитини і підходи по його реалізації Комітет ООН з прав дитини в своїх Зауваженнях загального порядку №14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів (пункт 1 статті 3) сформулював такі підходи:
«Найкраще забезпечення інтересів дитини» - це право, принцип і правило процедури, які засновані на оцінці всіх елементів, що відображають інтереси дитини або дітей, в конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти в наступному порядку:
по-перше, з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них в співвідношенні з іншими;
по-друге, з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечує юридичні гарантії та належну реалізацію цього права (пункт 46).
Комітет вважає за доцільне скласти невичерпний, не субпідпорядкований перелік елементів, які могли б розглядатися при проведенні оцінки найкращих інтересів будь-якою особою, відповідальною за прийняття рішень, якій належить визначати найкращі інтереси дитини. Невичерпний характер переліку елементів означає, що можна вийти за його рамки і розглянути інші фактори, що мають відношення до конкретних обставин, в яких знаходиться та чи інша дитина або група дітей. Всі елементи, що фігурують у переліку, повинні бути прийняті до уваги і зважені з урахуванням обставин кожного випадку. Перелік повинен служити конкретним керівництвом, забезпечуючи при цьому гнучкість (пункт 50).
У світлі цих міркувань Комітет вважає, що стосовно ситуації, яка розглядається доречними і такими, що підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини є такі елементи: погляди дитини; індивідуальність дитини; збереження сімейного оточення і підтримання відносин; піклування, захист і безпеку дитини; вразливе положення; право дитини на здоров`я; право дитини на освіту.
Слід підкреслити, що базова оцінка найкращих інтересів - це загальна оцінка всіх відповідних елементів, що визначають найкращі інтереси дитини, зі зваженою оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими. Не всі елементи актуальні в кожному випадку, і в різних випадках різні елементи можуть використовуватися по-різному. Зміст кожного елемента неминуче буде неоднаковим залежно від конкретної дитини і конкретного випадку, в залежності від виду рішення і конкретних обставин; те саме стосується і значущості кожного елемента в контексті загальної оцінки (пункт 80).
У даній справі, що переглядається, примушування дітей до спілкування з матір`ю поза волею дітей може вкрай негативно вплинути на психологічний стан та розвиток дітей. Такий примус буде психотравмувальним для дітей.
За вказаних обставин, протиправність в діях державного виконавця Броварського ВДВС у Броварському районі Київської області ЦМУ МЮ Цахло О.А., що полягає у невстановленні факту невиконання боржником судового рішення є безпідставною.
Апеляційний суд також враховує, що 04 жовтня 2025 року як боржником - ОСОБА_1 , так і державним виконавцем Броварського ВДВС у Броварському районі Київської області ЦМУ МЮ Цахло О.А.здійснено всі необхідні дії, спрямовані на виконання рішення суду у справі № 361/6226/17.
Отже, розглядаючи скаргу, суд першої інстанції наведеного вище не врахував та неправильно застосував норми ЦПК України і Закону України «Про виконавче провадження», внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення скарги ОСОБА_3 на дії та бездіяльність державного виконавця Броварського ВДВС у Броварському районі Київської області Цахло О.А.
Згідно пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на вищезазначене колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції не відповідає матеріалам справи, постановлена з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, а відтак відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні скарги на дії та бездіяльність державного виконавця.
Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_3 на дії та бездіяльність державного виконавця, відповідно і відсутні підстави для постановлення і додаткової ухвали про стягнення понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, тому додаткова ухвала Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2025 року підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3 про стягнення понесених витрат на правничу допомогу за рахунок Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , та апеляційну скаргу Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), поданими представником ОСОБА_16 , на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2025 року задовольнити.
Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2025 року в частині задоволення поданої ОСОБА_3 скарги на неправомірну бездіяльність та дії старшого державного виконавця Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Цахло Оксани Анатоліївни скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
В іншій частині ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2025 року залишити без змін. 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , та апеляційну скаргу Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), поданими представником ОСОБА_16 , на додаткову ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2025 року задовольнити.
Додаткову ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2025 року скасувати та ухвали в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3 про стягнення понесених витрат на правничу допомогу за рахунок Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 08 червня 2026 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський
Судді : Т.Ц.Кашперська
В.О.Фінагеєв