ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" травня 2026 р. Справа№ 910/4632/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Кравчука Г.А.
суддів: Тищенко О.В. 
Спаських Н.М. 

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Лесика Володимира Дмитровича
на рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2025
у справі №910/4632/25 (суддя Князьков В.В.)
за позовом Фізичної особи-підприємця Позняка Олександра Григоровича
до Фізичної особи-підприємця Лесика Володимира Дмитровича
про стягнення 51 991,00 грн,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.
У квітні 2025 року Фізична особа-підприємець Позняк Олександр Григорович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Лесика Володимира Дмитровича заборгованості у розмірі 51 991,00 грн, з яких: 45 000,00 грн - основний борг, 4 458,00 грн - штраф, 2 400,00 грн - інфляційні втрати, 133,00 грн - три проценти річних.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором від 21.01.2025 №2301 та заявкою від 21.01.2025 №2301, в частині здійснення оплати виконаного перевезення.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.06.2025 у справі №910/4632/25 позов задоволено частково.
Присуджено до стягнення ФОП Лесика В.Д. на користь ФОП Позняка О.Г. 45 000,00 грн основного боргу, 4 458,00 грн штрафу, 133,00 грн трьох процентів річних, 675,00 грн інфляційних втрат та судовий збір у розмірі 2 927,53 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Ухвалюючи рішення у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що строк оплати перевезення згідно з заявкою від 21.05.2025 №2301 на суму 45 000,00 грн настав, з огляду на що відсутні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог ФОП Позняка О.Г. до ФОП Лесика В.Д. в частині стягнення основного боргу в сумі 45 000,00 грн. При цьому, місцевий господарський суд вважає обґрунтованим заявлення до стягнення з відповідача штрафу в сумі 4 458,00 грн. Також, здійснивши перевірку наведеного позивачем розрахунку трьох процентів річних, суд першої інстанції дійшов висновку щодо його арифметичної вірності. У той же час, на переконання місцевого господарського суду, обґрунтованим є нарахування інфляційних втрат лише за березень 2025 року, тобто на суму 675,00 грн.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ФОП Лесик В.Д. 16.07.2025 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2025 у справі №910/4632/25 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач посилається на те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
Так, скаржник вважає, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження належного виконання послуг по договору від 21.01.2025 №2301, заявки від 21.01.2025 №2301 та прийняття таких послуг відповідачем. Зважаючи на те, що експедитором (замовником) надано заперечення на акт наданих послуг від 27.01.2025 №210, відповідно до якого замовник відмовився приймати надані перевізником (виконавцем) послуги (транспортні перевезення вантажів по маршруту м. Вишгород, Україна - м. Слатіна, Румунія) з підстав неякісного надання послуг перевезення вантажу, що призвело до пошкодження вантажу, послуги надані перевізником (виконавцем) по договору від 21.01.202 №2301 є неналежно виконані, не погоджені експедитором (замовником), отже у експедитора (замовника) відсутній обов`язок оплачувати такі послуги, оскільки має місце не узгодження якості наданих послуг. При цьому, рішення суду першої інстанції, в частині стягнення 4 458,00 грн штрафу, 2 400,00 грн інфляційних втрат та трьох процентів річних в сумі 133,00 грн, із зазначених підстав також підлягає скасуванню.
Крім того, апелянт вказує, що суд першої інстанції не залучив до участі у справі, як третю особу яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спорту - Товариство з обмеженою відповідальністю "Гран Поліхем", що призвело до неповного вирішення спору.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.07.2025 апеляційну скаргу ФОП Лесика В.Д. на рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2025 у справі №910/4632/25 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Кравчук Г.А. (суддя-доповідач), судді: Коробенко Г.П., Тарасенко К.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.07.2025 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/4632/25.
11.08.2025 матеріали справи №910/4632/25 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.08.2025 апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк на усунення її недоліків.
10.09.2025, через систему "Електронний суд", скаржником подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Лесика В.Д. на рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2025 у справі №910/4632/25; постановлено розгляд апеляційної скарги здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання); запропоновано учасникам справи вчинити процесуальні дії в установлений судом строк.
Розпорядженням В.о. Керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2026 призначено повторний автоматизований розподіл справи, у зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. та судді Коробенка Г.П. у відпустці.
Згідно Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від від 27.04.2026 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Лесика Володимира Дмитровича на рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2025 у справі № 910/4632/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Кравчука Г.А., суддів Спаських Н.М., Тищенко О.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2026 вищезазначеною колегією суддів прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Лесика Володимира Дмитровича на рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2025 у справі № 910/4632/25, розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).
Позиція інших учасників справи.
17.10.2025, через систему "Електронний суд", позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу ФОП Лесика В.Д. залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2025 у справі №910/4632/25 - без змін.
На переконання позивача, рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, об`єктивним і справедливим, ухваленим на підставі всебічного, повного та безпосереднього з`ясування всіх обставин справи, відповідно до вимог статей 13, 74, 86, 236 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини, надав належну оцінку доказам, дотримався принципів змагальності сторін та диспозитивності, а також правильно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. Доводи апелянта не спростовують висновків суду, носять припущення та не підтверджуються жодними належними і допустимими доказами.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
Як убачається з матеріалів справи, 21.01.2025 між ФОП Позняком О.Г. (перевізник) та ФОП Лесиком В.Д. укладено договір №2301 на організацію перевезення вантажу, який належить замовнику, за маршрутом: Україна-Румунія, автомобіль держ. № НОМЕР_1 н.пр. НОМЕР_2 , дата завантаження 22.01.2015. Адреса завантаження та вид вантажу визначаються сторонами в заявці. 
21.01.2025 сторонами укладено заявку №2301, за змістом якої датою завантаження є 22.01.2015, маршрут перевезення Україна-Румунія, визначені місце завантаження, місце митного оформлення та митницю місця призначення. Вид вантажу - герметик в бочках. Вартість перевезення (фрахтова сума) 45 000,00 грн. Узгоджені терміни доставки - 27.01.2025. Умови розрахунку: безготівковий розрахунок протягом 5 банківських днів після надання оригіналів документів.
Відповідно до пункту 7 заявки від 21.01.2025 №2301 остання є невід`ємною частиною договору. Будь-які невиконання, або неналежне виконання умов заявки несе за собою штраф у розмірі 100 євро.
Як вбачається з матеріалів справи, за наслідками здійснення перевезення, згідно з заявкою від 21.01.2025 №2301, складено міжнародну товарно-транспортну накладну CMR 22/01 від 22.01.2025.
27.01.2025 перевізником направлено відповідачу рахунок-фактуру від 27.01.2025 №210 та акт надання послуг від 27.01.2025 №210.
Як стверджує позивач, відповідач від підписання акта надання послуг відмовився, про що повідомив 19.02.2025 засобами електронної пошти. Підставою для відмови від підписання акта є пошкодження вантажу під час перевезення.
07.03.2025 позивачем направлено на адресу відповідача претензію від 27.02.2025 про негайне погашення заборгованості. 
Проте, як стверджує позивач, відповідачем перевезення так оплачено і не було, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до положень статей 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 909 ЦК України встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
За перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата (частина 1 статті 916 ЦК України).
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).
Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Як встановлено місцевим господарським судом, за умовами заявки від 21.01.2025 №2301 вартість перевезення (фрахтова сума) становить 45 000,00 грн. Умови розрахунку: безготівковий розрахунок протягом 5 банківських днів після надання оригіналів документів.
За наслідками здійснення перевезення, згідно з заявкою від 21.05.2025 №2301 складено міжнародну товарно-транспортну накладну CMR 22/01 від 22.01.2025.
Як вказує позивач, 27.01.2025 перевізником направлено відповідачу рахунок №210 та акт надання послуг. Проте, докази наведеного в матеріалах справи відсутні. 
Позивачем вказано, що відповідач від підписання акта надання послуг відмовився, про що повідомив 19.02.2025 засобами електронної пошти. Підставою для відмови від підписання акта є пошкодження вантажу під час перевезення. Означені обставини підтверджуються наявним в матеріалах справи електронним листом відповідача.
07.03.2025 позивачем направлено на адресу відповідача претензію від 27.02.2025 про негайне погашення заборгованості. 
Таким чином, з огляду на те що фактично 19.02.2025 відповідачем в електронному листі підтверджено обставини отримання документів від позивача, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, що строк оплати перевезення, згідно з заявкою від 21.01.2025 №2301 на суму 45 000,00 грн настав. 
При цьому, виходячи з підстав, які покладено замовником перевезення в якості підстави для відмови від підписання акта наданих послуг, а саме те, що фактично під час перевезення пошкоджено вантаж, суд зазначає таке.
Відповідальність перевізника за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти визначена статтею 924 ЦК України.
Зокрема, у частинах 1, 2 вказаної статті вказано, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.
Разом із тим, слід зазначити, що у договорі від 21.01.2025 №2301 передбачено відповідальність перевізника за неушкодженість вантажу у вигляді відшкодування збитків, що було предметом спору у справі №927/556/25 за позовом ФОП Лесика В.Д. до ФОП Позняка О.Г., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ТОВ "Гран Поліхем", про стягнення 480 548,00 грн збитків, на яку посилається скаржник. 
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що ні нормами чинного законодавства, ні умовами договору не передбачено звільнення замовника від оплати фактично виконаного перевезення у разі пошкодження вантажу. У даному випадку перевізник відповідає саме у спосіб відшкодування шкоди, а отже, у даному випадку відсутні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог ФОП Позняка О.Г. до ФОП Лесика В.Д в частині стягнення основного боргу в сумі 45 000,00 грн.
Водночас, твердження відповідача щодо застосовування в даному випадку аналогії закону, зокрема норм, що стосуються договору підряду, відхиляються колегією суддів з огляду на їх необґрунтованість.
Таким чином, посилання апелянта на правові висновки Верховного Суду, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає помилковим, оскільки зазначені справи не є релевантними до даної справи, що розглядається, за предметом і підставами позову, суб`єктним складом та характером спірних правовідносин, відповідно і нормативним їх регулюванням.
Також, позивач просив суд стягнути з відповідача 4 458,00 грн штрафу, 2 400,00 грн інфляційних втрат та 133,00 грн трьох процентів річних. 
Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України кваліфікує як порушення зобов`язання.
Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина 2 статті 549 ЦК України).
Згідно з частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України, у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Пунктом 7 заявки від 21.01.2025 встановлено, що остання є невід`ємною частиною договору. Будь-які невиконання, або неналежне виконання умов заявки несе за собою штраф у розмірі 100 євро.
Здійснивши перевірку штрафу колегія суддів вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача штрафу в сумі 4 458,00 грн. 
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як зазначалось вище, 27.01.2025 перевізником направлено відповідачу рахунок №210 та акт надання послуг. Проте, докази такого в матеріалах справи відсутні. 
Водночас, зі змісту наявного в матеріалах справи електронного листа відповідача від 19.02.2025 №2301/1 вбачається, що останній від підписання акта надання послуг відмовився. Підставою для відмови від підписання акта є пошкодження вантажу під час перевезення. 
Таким чином, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів направлення позивачем 27.01.2025 на адресу відповідача оригіналів документів, приймаючи до уваги підтвердження відповідачем отримання таких документів лише у листі від 19.02.2025 №2301/1, суд першої інстанції правильно визначив строк оплати перевезення і, як наслідок, період прострочення, саме виходячи з дати отримання 19.02.2025. Тобто, право на нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат виникло у позивача 25.02.2025.
Перевіривши наведений позивачем розрахунок трьох процентів річних, судова колегія погоджується з судом першої інстанції щодо його арифметичної вірності. У той же час, обґрунтованим є нарахування інфляційних втрат лише за березень 2025 року, тобто на суму 675,00 грн.
З огляду на наведене, враховуючи наведене вище у сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів, що позов ФОП Позняка О.Г. до ФОП Лесика В.Д. підлягає задоволенню в частині стягнення 45 000,00 грн основного боргу, 4 458,00 грн штрафу, 133,00 грн трьох процентів річних та інфляційних втрат в сумі 675,00 грн.
Стосовно твердження скаржника про не залучення судом першої інстанції ТОВ "Гран Поліхем", колегія суддів відзначає, позивачем у суді першої інстанції не заявлялось клопотання про залучення даної юридичної особи, та окрім іншого, апелянтом не обґрунтовано, як рішення у даній справі може вплинути на права та обов`язки ТОВ "Гран Поліхем".
У зв`язку з наведеним, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються встановленими обставинами та застосованими нормами матеріального права, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій, інші доводи, викладені в апеляційній скарзі не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду у даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства щодо спростування висновків суду першої інстанції.
Судові витрати.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги судові витрати за її розгляд, відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,
УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Лесика Володимира Дмитровича на рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2025 у справі №910/4632/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2025 у справі №910/4632/25 залишити без змін.
3. Матеріали справи №910/4632/25 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук 

Судді О.В. Тищенко

Н.М. Спаських