Справа № 143/146/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.04.2026 року    м. Погребище

Погребищенський районний суд Вінницької області в складі:
головуючої судді Тітової Т. Л.,
за участю секретаря Затоковенко Т. О.,
прокурора Липовецького відділу Немирівської окружної прокуратури Шимонюк М. М. (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Погребище Вінницького району Вінницької області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом керівника Немирівської окружної прокуратури, поданого в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – Товариство з обмеженою відповідальністю «Продовольча компанія «Зоря Поділля», про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації,
встановив:

У лютому 2026 року керівник Немирівської окружної прокуратури, реалізуючи надані законом повноваження щодо представництва інтересів держави в суді, звернувся до суду з позовом, в якому просить припинити право власності ОСОБА_1 , громадянки Республіки Білорусь, на земельну ділянку, розташовану на території Погребищенської територіальної громади Вінницького району Вінницької області, кадастровий номер 0523483000:05:005:0010, площею 2,9486 га, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.
Позов обґрунтовано тим, що відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно громадянці Республіки Білорусь ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка сільськогосподарського призначення, кадастровий номер 0523483000:05:005:0010, площа 2,9486 га, яка розташована на території Погребищенської територіальної громади Вінницького району Вінницької області. Право власності на зазначену земельну ділянку ОСОБА_1 набула на підставі рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 03.07.2007 у справі № 2п-504, яким за нею визнано право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері – ОСОБА_2 . Державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 проведено 15.06.2017 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 228131, виданого 30.11.2010 відділом Держкомзему у Погребищенському районі. Станом на момент державної реєстрації права власності на земельну ділянку та на теперішній час відповідачка ОСОБА_1 є громадянкою Республіки Білорусь. Відповідно до інформації, наданої Державною міграційною службою України, за обліками територіальних органів та підрозділів ДМС України громадянка Республіки Білорусь ОСОБА_1 не значиться. Разом із тим, 12.06.2017 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано договір оренди зазначеної земельної ділянки, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ПК «Зоря Поділля», строком на 20 років. 
Водночас зазначає, що відповідно до вимог земельного законодавства України іноземні громадяни, які набули право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, зобов`язані відчужити такі земельні ділянки протягом одного року з моменту набуття права власності. Однак ОСОБА_1 , будучи громадянкою Республіки Білорусь, упродовж встановленого законом строку не відчужила належу їй земельну ділянку, чим порушила вимоги чинного законодавства України. Згідно зі статтями 13, 14, 41 Конституції України земля є об`єктом права власності українського народу та перебуває під особливою охороною держави. Відповідно до статей 80, 81, 145 ЗК України іноземні громадяни не мають права набувати у власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення, а у разі їх набуття зобов`язані відчужити такі земельні ділянки протягом одного року. У разі невиконання цього обов`язку земельна ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Отже, невиконання відповідачкою обов`язку щодо відчуження земельної ділянки сільськогосподарського призначення є підставою для її конфіскації у власність держави.
Ухвалою судді від 16.02.2026 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження, залучено ТОВ «ПК «Зоря Поділля» до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.
03.03.2026 представником позивача – Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Рябцуна С. В. через систему «Електронний суд» подано заяву, в якій він просить позов задовольнити.
Ухвалою суду від 07.04.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні прокурор Липовецького відділу Немирівської окружної прокуратури Вінницької області Шимонюк М. М. підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, та просила їх задовольнити в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідачка ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала. 
На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши характер спірних правовідносин, суд дійшов висновків про таке.
Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 03.07.2007 у справі № 2п-504 визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну частку (пай) після смерті її матері – ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 25).
Відповідно до копії державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 228131, ОСОБА_1 , громадянка Республіки Білорусь, на підставі розпорядження Погребищенської районної державної адміністрації № 476 від 27.08.2007 є власницею земельної ділянки площею 2,9486 га, кадастровий номер 0523483000:05:005:0010, яка розташована на території Морозівської сільської ради (за межами населеного пункту) Погребищенського району Вінницької області (а. с. 23, 24).
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.02.2026, у приватній власності громадянки Республіки Білорусь ОСОБА_1 перебуває земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0523483000:05:005:0010 площею 2,9486 га, що розташована на території Погребищенської територіальної громади Вінницького району Вінницької області (колишньої Морозівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області). Державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку за ОСОБА_1 проведено 12.06.2017 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 228131, виданого 30.11.2010 відділом Держкомзему у Погребищенському районі (а. с. 21, 22).
Судом встановлено, що на момент набуття у власність зазначеної земельної ділянки, її державної реєстрації та на теперішній час ОСОБА_1 є громадянкою Республіки Білорусь (а. с. 38).
Відповідно до інформації Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, за наявними обліками ОСОБА_1 не значиться (а. с. 40, 41).
Крім того, 12.06.2017 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право оренди зазначеної земельної ділянки за ТОВ «ПК «Зоря Поділля» на підставі договору оренди від 15.09.2014, укладеного з ОСОБА_1 , строком на 20 років (а. с. 21, 22).
Відповідно до ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у межах, визначених Конституцією та законами України.
Згідно зі до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, а також їх посадові особи зобов`язані діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст. 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура, здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, визначеному законом.
Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво інтересів держави у разі їх порушення або загрози порушення, якщо уповноважений орган не здійснює або неналежно здійснює захист таких інтересів, або у разі його відсутності. Наявність підстав для представництва підлягає обґрунтуванню та підтвердженню судом. Лише після цього прокурор набуває процесуальних прав.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, до суду можуть звертатися як особи за захистом своїх прав, так і органи чи особи, уповноважені законом діяти в інтересах інших осіб або держави..
Частинами 3-5 ст. 56 ЦПК України визначено процесуальні повноваження прокурора у суді. 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що держава у цивільних правовідносинах діє через уповноважені органи, які не мають власних прав і обов`язків, а реалізують повноваження держави (постанови Великої Палати Верховного Суду, зокрема, від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19 (пункт 75), від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 (підпункт 8.16) і № 922/1830/19 (підпункт 7.1)).
Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (постанови від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18 (пункт 35), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 81), від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19 (пункт 76), від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 (підпункт 8.17) і № 922/1830/19 (підпункт 7.2)). Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (пункт 27), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 81), від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 (підпункт 8.18) і № 922/1830/19 (підпункт 7.3)).
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).
Згідно з ч. 4 ст.145 ЗК України, позов про конфіскацію земельної ділянки подається органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель.
Відповідно до Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15, Держгеокадастр є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері контролю за використанням та охороною земель. 
Отже, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області як територіальний орган Держгеокадастру є належним суб`єктом здійснення державного контролю у сфері земельних відносин та уповноваженим органом на звернення до суду з позовом про конфіскацію земельної ділянки.
Із матеріалів справи встановлено, що керівник Немирівської окружної прокуратури звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із листом від 19.01.2026 №54/1-70 вих-26 з проханням повідомити, чи вживалися заходи щодо звернення до суду з позовом про припинення права власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку шляхом її конфіскації (а. с. 42, 43).
Листом від 27.01.2026 №0-2-0.6-668/2-26 Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повідомило, що не має можливості належним чином реалізувати повноваження щодо подання позовів про конфіскацію земельних ділянок сільськогосподарського призначення у власників, яким такі ділянки не можуть належати (а. с. 44).
У подальшому, листом від 04.02.2026 №54/1-416 вих-26 керівник Немирівської окружної прокуратури повідомив зазначений орган про намір звернутися до суду з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області до ОСОБА_1 про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації (а. с. 45).
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18, незалежно від того, чи відповідають дійсності доводи позивача про неможливість самостійно звернутись до суду з позовом про повернення земельної ділянки через відсутність коштів для сплати судового збору, сам факт незвернення до суду сільської ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження щодо повернення земельної ділянки, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.
Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 липня 2018 року у справі № 926/1111/15 та від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18, відповідно до якого прокурор уповноважений звертатися до суду для захисту інтересів держави в суді в особі органу, до компетенції якого належить захист інтересів держави у відповідній сфері, у разі невиконання або неналежного виконання цим органом своїх повноважень, у тому числі з огляду на відсутність бюджетних асигнувань на сплату судового збору. 
За таких обставин суд дійшов висновку, що прокурором належним чином обґрунтовано та підтверджено наявність підстав для представництва інтересів держави у суді в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.
Вирішуючи спір по суті, суд враховує, що відповідно до статей 13, 14 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу та основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією.
Згідно зі ст. 80 ЗК України суб`єктами права приватної власності на землю є громадяни України та юридичні особи.
Відповідно до ч. 2 ст. 81 ЗК України іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності лише на земельні ділянки несільськогосподарського призначення у межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності.
Згідно із ч. 3 ст. 81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини.
Відповідно до ч. 5 ст. 22 ЗК України набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог ст.130 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст.130 ЗК України, іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі банків, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення.
Разом із тим, відповідно до ч. 4 ст. 81 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, або особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. 
Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 ст. 145 ЗК України, у разі набуття особою права власності на земельну ділянку, не може перебувати у її власності відповідно до закону, така ділянка підлягає відчуженню протягом року з моменту переходу права власності. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка підлягає продажу на земельних торгах, а кошти отримані від її реалізації (за вирахуванням витрат, пов`язаних із продажем), виплачується колишньому власнику.
Відповідно до п. «е» ч. 1 ст. 140 ЗК України, підставою припинення права власності на земельну ділянку є, зокрема, її невідчуження іноземними особами та особами без громадянства у встановлений законом строк. 
Частиною 5 ст. 41 Конституції України передбачено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.
Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України, конфіскація є однією з підстав припинення права власності.
Відповідно до ст. 354 ЦК України, конфіскація застосовується за рішенням суду як санкція у випадках, встановлених законом, а конфісковане майно переходить у власність держави на умовах, визначених законом. 
Застосування наведених норм узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові від 12 березня 2025 року у справі № 568/823/23.
Судом встановлено, що 30.11.2010 ОСОБА_1 , будучи громадянкою Республіки Білорусь, набула право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення та протягом року з моменту набуття такого права не відчужила її. Зазначена обставина підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
За таких обставин суд погоджується з доводами прокурора щодо наявності передбачених законом підстав для примусового припинення права власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку шляхом її конфіскації у власність держави.
Щодо правомірності та пропорційності втручання держави у право власності відповідачки суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У практиці ЄСПЛ (зокрема рішення у справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014) сформовано критерії оцінки втручання у право мирного володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини: чи є втручання законним; чи переслідує воно суспільний, публічний інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.
Суд встановив, що звернення прокурора з вказаним позовом є законним та ґрунтується на положеннях ст. 131-1 Конституції України і ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Позовні вимоги відповідають імперативним нормам земельного законодавства, зокрема, статтям 81 та 145 ЗК України.
Втручання держави переслідує легітимну мету – забезпечення дотримання правового режиму земель сільськогосподарського призначення як об`єкта особливої охорони держави та відновлення порушеного публічного інтересу.
Оцінюючи пропорційність втручання, суд враховує, що відповідачка мала достатній строк для виконання обов`язку щодо відчуження земельної ділянки, однак цього не зробила. Вимоги законодавства є чіткими, передбачуваними та обов`язковими.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що застосування конфіскації не порушує справедливого балансу між інтересами держави та правами відповідачки, а втручання є правомірним і пропорційним. 
Обраний спосіб захисту є належним та ефективним, прямо передбаченим законом, і спрямований на відновлення порушених інтересів держави у сфері використання земель сільськогосподарського призначення. 
Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги керівника Немирівської окружної прокуратури, заявлені в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області до ОСОБА_1 про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо укладеного між відповідачкою ОСОБА_1 та ТОВ «ПК «Зоря Поділля» договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 265 ЦПК України, суд надає оцінку доводам учасників справи щодо правомірності укладення договору оренди спірної земельної ділянки.
За змістом статей 93 ЗК України та статей 1, 4, 5 Закону України «Про оренду землі», орендарями земельних ділянок можуть бути, зокрема, громадяни України, юридичні особи, іноземці, особи без громадянства та інші суб`єкти.
Водночас орендодавцем може виступати виключно власник земельної ділянки або уповноважена ним особа.
Разом з тим, відповідно до ч.ч. 2, 4 ст.81 ЗК України, іноземні громадяни не мають права набувати у власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення (крім спадкування з обов`язковим їх відчуженням протягом року). У зв`язку з цим така особа не може повноцінно реалізовувати правомочності власника щодо розпорядження земельною ділянкою, у тому числі передавати її в оренду.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна особи, держави, АРК, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правичин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
Публічний порядок охоплює основоположні засади правової системи держави, які мають імперативний характер та спрямовані на захист суспільно значущих інтересів. 
Згідно зі ст. 216 ЦК України нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, а суд має право застосувати наслідки його недійсності з власної ініціативи. 
З огляду на викладене, укладений між відповідачкою ОСОБА_1 та ТОВ «ПК «Зоря Поділля» договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка перебуває у власності іноземної громадянки з порушенням вимог земельного законодавства, суперечить публічному порядку, а відтак є нікчемним та не створює юридичних наслідків. 
Близькі за змістом висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 31 травня 2021 року у справі № 917/265/18 та від 12 березня 2025 року у справі № 568/823/23.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Згідно з ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням задоволення позову, суд дійшов висновку про стягнення з відповідачки судового збору. 
Керуючись статтями 2-7, 10, 133, 141, 258, 259, 263, 268, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд –

ухвалив:

Позов керівника Немирівської окружної прокуратури, поданий в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, до ОСОБА_1 про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації задовольнити.
Припинити право власності ОСОБА_1 , громадянки Республіки Білорусь, на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0523483000:05:005:0010, площею 2,9486 га, яка розташована на території Погребищенської територіальної громади Вінницького району Вінницької області, шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Вінницької обласної прокуратури сплачений судовий збір в сумі 3 328 (три тисячі триста двадцять вісім) грн (вул. Монастирська, 33, м. Вінниця, 21050, МФО 820172, Державна казначейська служба України, м. Київ, р/р UA568201720343110002000003988, код ЄДРПОУ 02909909).
Учасники справи:
Немирівська окружна прокуратура Вінницької області, код ЄДРПОУ 02909909, вул. Шевченка, 23, м. Немирів Вінницького району Вінницької області, 22800.
Позивач: Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, код ЄДРПОУ 39767547, місцезнаходження юридичної особи: вул. Келецька, буд. 63, м. Вінниця, 21027.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , документ, що підтверджує особу іноземця, серія НОМЕР_1 , виданий 09.06.1999 Ленінським ЗАГС м. Брест, Республіка Білорусь.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ТОВ «Продовольча компанія «Зоря Поділля», код ЄДРПОУ 34009446, місцезнаходження: вул. Заводська, 150, м. Гайсин Гайсинського району Вінницької області, 23700.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 06.05.2026.

Суддя