ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

25 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/2145/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),
суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2025 року (суддя Голобутовський Р.З., м. Дніпро, повний текст рішення складено 22.12.2025 року) в справі №160/2145/19 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій, -

в с т а н о в и в:
06.03.2019 року ФОП ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому просила скасувати податкові повідомлення-рішення про застосування фінансових санкцій у повному обсязі від 15.02.2018 року № 0063901305, №0063911305, №0063991305, №0063931305, №0063971305, №0063941305, №0064021305; закрити за рішенням суду Фізичну-особу підприємця ОСОБА_1 так як не працює і не одержує прибутку, і не має фінансової можливості сплачувати ЄСВ у сумі 918,06 грн кожен місяць.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.05.2019 року у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 30.01.2020 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.05.2019 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 16.04.2025 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.05.2019 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 30.01.2020 скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування податкових повідомлень-рішень від 15.02.2018 №0063901305, №0063911305, №0063991305, №0063971305, №0063941305, №0064021305 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску від 15.02.2018 №0063931305, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, в іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.05.2019 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 30.01.2020 залишено без змін.
Верховний Суд, направляючи справу у частині на новий розгляд до суду першої інстанції вказував, що як зазначено у акті перевірки, згідна наданих до перевірки фіскальних звітних чеків та книги обліку доходів та витрат (ф. 10) ФОП ОСОБА_1 загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів у періоді з 10.07.2015 по 30.06.2016 склала 1051537,50 грн. Контролюючий орган жодним чином не обґрунтував ані обраного ним періоду останніх 12 календарних місяців, ані здійсненого ним розрахунку загальної суми від здійснення позивачем операцій з постачання товарів/послуг. В свою чергу, суди, ухвалюючи рішення, такі обставини не встановили та не перевірили, оскільки матеріали справи не містять ані фіскальних звітних чеків, ані книги обліку доходів та витрат (ф. 10) позивача.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.05.2025 року допущено заміну відповідача у справі №160/2145/19 з Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 39394856) на Головне управління ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 43145015); допущено заміну відповідача у справі №160/2145/19 з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 43145015) на Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, як відокремлений підрозділ (код ЄДРПОУ ВП 44118658).
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2025 року у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 відмовлено. 
ФОП ОСОБА_1 не погодившись з рішенням суду, подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Свої вимоги обґрунтувала тим, що судом не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Апелянт вказувала, що згідно з пунктом 180.1 статті 180 ПК України для цілей оподаткування платником податку є будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку. Відповідно до пункту 181.1 статті 181 ПК України у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи. У відповідності до пункту 188.1 статті 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). При цьому база оцодаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення. До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. Загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг в розмірі 1000000 гривень за останніх 12 календарних місяців, у разі перевищення якої у платника податків виникає обов`язок зареєструватись платником ПДВ, є одночасно базою оподаткування операцій з постачання товарів/послуг, яка визначається з дотриманням правил, встановленою статтею 188 ПК України. До загального обсягу оподатковуваних операцій для цілей реєстрації особи як платника ПДВ належать операції, що підлягають оподаткуванню ПДВ за основною ставкою ПДВ, ставкою 7 відсотків, нульовою ставкою ПДВ та звільнені від оподаткування ПДВ. При цьому обсяг операцій, що не є об`єктом оподаткування ПДВ, при обрахунку загального обсягу операцій з постачання товарів/послуг не враховується. Визначення бази оподаткування (загального обсягу оподатковуваних операцій для цілей реєстрації особи як платника ПДВ) здійснюється на підставі первинних документів, якими фіксується здійснення такою особою господарських операцій, що підлягають оподаткуванню ПДВ, та розмір сплаченого (нарахованого) в їх ціні ПДВ. Апелянт вказувала, що Книга обліку розрахункових операцій та розміщені в ній звіти РРО про оплату проданого товару не можуть слугувати доказом включення до загальної суми отриманої ФОП виручки суми ПДВ та, відповідно, підставою для визначення розміру ПДВ, сплаченого (нарахованого) ФОП у вартості реалізованого товару, оскільки: не є первинними документами в розумінні статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»; не відображають розмір ПДВ, включеного в ціну товару, обсяг реалізації якого перевищив 1000000 грн. У зв`язку з відсутністю в матеріалах справи первинних документів на реалізацію товару за період з 01.07.2015 року по 30.06.2016 року суд об`єктивно не дослідив факт продажу саме того, товару, який вказаний у первинних документах на придбання товару, та розмір ПДВ, включеного до ціни реалізованого товару. Суд не встановлював усіх обставин у справі, не було встановлено чи містить сума 1051537,50 грн. ПДВ. Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг). Фізичні особи - підприємці, зареєстровані як платники податку на додану вартість, не включають до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт та послуг). У акті перевірки не міститься записів на які первинні документи посилається контролюючий орган які свідчать про те що у ФОП ОСОБА_1 немає ПДВ яке треба відрахувати у розумінні статті 181.1 ПКУ судом першої інстанції не втановлювався цей факт і судом не досліджувалися письмові докази (первинні документи, звіти, розрахунки та інші документи, в яких викладено або засвідчено обставини, що мають значення для правильного прийняття рішення ); первинні документи містять свідчення про те, що товари є підакцизними і у ціні закуплених товарі включено 20% ПДВ. Платежі, сплачені фізичною особою - підприємцем за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності які пов`язані з його господарською діяльністю, включаються до складу витрат по факту їх сплати на підставі підтверджуючих документів.
ФОП ОСОБА_1 надає нові докази, видаткові накладні за період з 01.07.2015 по 30.06.2016 року, договори на постачання товару. Пояснює, що докази не були подані до суду першої інстанції через не направлення від відповідача відзиву на позовну заяву.
Варто вказати, що розгляд справи відбувався вдруге, після постанови Верховного Суду від 16.04.2025 року. ФОП ОСОБА_1 тільки до суду апеляційної інстанції після нового розгляду справи надає нові докази. 
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.10.2025 року витребувано у ФОП ОСОБА_1 та Головного управління ДПС у Дніпропетровській області: письмові пояснення щодо обраного контролюючим органом періоду останніх 12 календарних місяців, згідно наданих до перевірки фіскальних звітних чеків та книги обліку доходів та витрат (ф. 10) ФОП ОСОБА_1 загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів у періоді з 10.07.2015 по 30.06.2016 склала 1051537,50 грн., відповідно до висновків Верховного Суду; письмові пояснення щодо розрахунку контролюючим органом загальної суми від здійснення позивачем операцій з постачання товарів/послуг; належним чином засвідчені копії наданих до перевірки фіскальних звітних чеків та книги обліку доходів та витрат (ф. 10) ФОП ОСОБА_1 загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів у періоді з 10.07.2015 по 30.06.2016.
07.11.2025 року ФОП ОСОБА_1 надано для долучення до матеріалів справи копії фіскальних звітних чеків та книги обліку доходів та витрат (ф. 10) ФОП ОСОБА_1 загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів у періоді з 10.07.2015 по 30.06.2016, на виконання ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.10.2025 року.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що копія наказу про проведення документальної планової виїзної перевірки та письмове повідомлення про проведення документальної планової перевірки 08.12.2017 вручено ФОП ОСОБА_1 , що підтверджується актом перевірки та не заперечуються позивачем. Дії контролюючого органу до початку проведення документальної планової виїзної перевірки щодо інформування особи щодо її проведення повністю відповідали положенням чинного законодавства на момент виникнення спірних правовідносин, і за таких умов у контролюючого органу було право розпочати перевірку платника додатків, оскільки останнім було дотримано всі передумови, передбачені податковим законодавством. Контролюючим органом при перевірці використано: свідоцтво про держреєстрацію; книгу обліку доходів та витрат (форма №10) №1; видаткові накладні на придбання товарів (робіт, послуг); первинні банківські документи; договори з контрагентами, акти виконаних робіт; книги обліку розрахункових операцій; звіт про використання РРО/(розрахункових книжок); інші документи. Положеннями пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг. Фізичні особи - підприємці, які отримали ліцензії на право здійснення оптової торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, мали право (до 01.01.2015 року) відносити на витрати щорічну суму платежу, сплачену за придбання ліцензії. Позивачем до графи 6 Книги обліку доходів і витрат включено витрати, документально не підтверджені, що привело до заниження чистого оподаткованого доходу. Так, під час перевірки правильності витрат, відображених у деклараціях про майновий стан і доходи, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу та документально підтверджених, з даними про суми витрат, визначеними в ході перевірки, виявлено розбіжності в розмірі 10973,33грн, в тому числі у періоді з 16.04.2015 по 31.12.2015 завищено витрати на загальну суму 42390,08грн, в тому числі 12793,72 грн внаслідок включення до складу валових витрат, неоплачених витрат на придбання товару. У періоді з 01.01.2015 по 31.12.2016 позивачем в порушення вимог п.177.4 ст.177 ПК України завищено валові витрати на загальну суму 109731,29 грн. Оскільки в порушення вимог п.177.2 ст. 177, п.177.4 ст. 177 ПК України позивачем завищено валові витрати, та відповідно занижено оподатковуваний дохід у перевіряємому періоді, контролюючим органом правомірно донараховано податок на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності. Відповідно до пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України, у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1 000 000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи. Обов`язок зареєструватися платником ПДВ виникає у суб`єкта підприємницької діяльності за умови перевищення ним протягом останніх 12 календарних місяців виручки від здійснення операцій з постачання товарів/послуг понад 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість). Для встановлення обставин пов`язаних з донарахуванням контролюючим органом грошового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 116499,20грн. необхідно встановити розмір виручки отриманої суб`єктом підприємницької діяльності протягом останніх 12 календарних місяців, врахувавши при цьому, що перевищення граничного розміру виручки, встановленого у пункті 181.1 статті 181 Податкового кодексу України, має бути без урахування податку на додану вартість. Згідно з наданими до перевірки документами (фіскальними звітними чеками та книгою обліку доходів та витрат) загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів у період з 10.07.2015 по 30.06.2016 становить 1051537,50 грн. Тобто загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів (послуг) протягом останніх 12 календарних місяців сукупно перевищує 1000000, 00 грн. Позивач своєчасно не зареєструвалась платником ПДВ та відповідно не сплатила ПДВ. Отриманий позивачем дохід за період з 11.07.2016 по 31.12.2016 в сумі 582496,00грн вже є об`єктом оподаткування ПДВ. Сума ПДВ, яка підлягає сплаті до бюджету за період з 11.07.2016 по 31.12.2016 - 116499,20грн. Позивачем в порушення вимог п.51.1 ст.51, пп.б п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України не подані до контролюючого органу розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків (форма 1ДФ), щодо доходів виплачених на користь ФОП ОСОБА_2 у періоді з 01.07.2015 по 31.12.2015 в сумі 31941,99 гривень. Тобто з наведеного випливає, що контролюючим органом було обрано період тривалістю 12 місяців з огляду на вимоги п. 181.1 Податкового кодексу України, відповідно до якого обов`язок щодо реєстрації платником податку на додану вартість виникає у разі перевищення обсягу оподатковуваних операцій з постачання товарів (послуг) у розмірі 1000000 грн. протягом останніх 12-ти календарних місяців. Саме для встановлення факту перевищення зазначеного порогу контролюючим органом було здійснено аналіз діяльності ФОП ОСОБА_1 за послідовний 12-місячний період. Суд першої інстанції звертає увагу, що у позові позивач не заперечувала факту перевищення граничного обсягу доходу у періоді, визначеному контролюючим органом, та, відповідно, свого обов`язку реєстрації платником ПДВ, а лише стверджувала про свою необізнаність з цього питання. З акту перевірки видно, що в період з 10.07.2015 по 30.06.2016 позивач не була платником ПДВ, отже сума 1051537,50 грн визначена без урахування такого податку. Наведена сума визначена на основі фіскальних звітних чеків та книги обліку доходів та витрат. В книзі обліку доходів і витрат зазначаються дані без врахування ПДВ. 
Згідно матеріалів справи, фахівцями Головного управління ДФС у Дніпропетровській області у період з 26.12.2017 року по 17.01.2018 року проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 за період діяльності з 16.04.2015 року по 31.12.2016 року з метою своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства та з метою дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, результати якої оформлені актом від 24.01.2018 року №2570/04-36-13/05/ НОМЕР_1 , висновками якого встановлено, що ФОП ОСОБА_1 допущено порушення: п. 177.2 ст. 177, п. 177.4 ст. 177 ПК України в результаті чого завищено суми валових витрат у розмірі 30293,72 грн, в тому числі: 2015 рік - 20293,72 грн., 2016 рік – 10000,00 грн., що призвело до заниження чистого оподатковуваного доходу у розмірі 30293,72 грн. в тому числі: 2015 рік - 20293,72 грн., 2016 рік - 10000,00 грн. та занижено ПДФО до сплати в сумі 4844,08 грн., в тому числі: 2015 рік 3044,08 грн,; 2016 рік - 1800,00 грн., в результаті чого донараховано: ПДФО у розмірі 4844,08 грн.; встановлено порушення вимог п, 1.2 п. 16-1 підр.10 р. XX, ст. 177 ПК України, в частині завищення витрат за 2015-2016 роки, в розмірі 30293,72 грн. в тому числі: 2015 рік - 20293,72 грн., 2016 рік – 10000,00 грн., що призвело до заниження до оподаткування військовим збором з чистого (оподаткованого) доходу в розмірі 454,40 грн., в результаті чого донараховано військового збору у розмірі 454,40 грн., п п. 4 ч, 1 ст. 4, п. 2 ст. 6. п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 5 ст. 8 Закону України «Про збір га облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», перевіркою встановлено заниження бази до сплати єдиного соціального внеску у сумі 30293,72 грн., в тому числі: 2015 рік - 20293,72 грн.; 2016 рік - 10000,00 грн. в результаті чого сума боргу по ЄСВ складає 9241,91 грн., п. 181.1 ст. 181. п. 183.10. ст. 183, п.187.1 ст. 187 ПК України в частині несвоєчасної реєстрації платником податку на додану вартість та заниження до сплати ПДВ у розмірі 116499,20 грн.; п.203.1 ст.203, пп. 49.18.1 п.49.18 ст.49 ПК України в частині не подачі - податкових декларацій з податку на додану вартість, за період липень - грудень 2016 року; п. 44,3 п. 44.1 ст. 44 ПК України в частині не надання інформацію з необхідними підтверджуючими документами до перевірки; зафіксовано порушення п. 177.10 ст. 177 ПК України, наказу Міністерства доходів і зборів від 16.09.2013 № 481 «Порядок ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність» щодо форми Книги обліку доходів і витрат та порядку її заповнення в частині відсутності записів пов`язаних з витратами до доходами; п.51 ,1 ст.51. пп.б п. 176.2 ст. 176 ПК України, в частині неподання розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків (форма 1ДФ) та п. 177.3.1 п. 177.3 ст.177 ПК України, в частині завищення валового доходу шляхам включенням до нього суми акцизного податку.
Підставою висновків акту є встановлене завищення платником доходу за 2015 рік на суму 22096,36 грн, за 2016 рік на суму 57341,25 грн; завищення витрат на загальну суму 109731,33 грн, у тому числі за 2015 рік на суму 42390,08 грн, за 2016 рік на суму 67341,25 грн, яке відбулось внаслідок включення до витрат плати за ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами; неоплачених витрат на придбання товару; а до складу інших витрат, витрат на сплату акцизного податку. Встановлено порушення платником вимог пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України в частині ненарахування, неутримання та несплати військового збору у сумі 304,40 грн.
У акті перевірки йдеться мова, що згідно з наданими до перевірки фіскальними звітними чеками та книги обліку доходів та витрат, загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів у періоді з 10.07.2015 по 30.06.2016 склала 1051537,50 грн. Враховуючи зазначене, контролюючий орган дійшов висновку про порушення платником вимог пункту 181.1 статті 181, пункту 183.2 статті 183 ПК України, а саме, платником в термін до 11.07.2016 не подано до контролюючого органу реєстраційну заяву про реєстрацією позивача платником податку на додану вартість, як і не подано податкові декларації з податку на додану вартість за період липень-грудень 2016 року до контролюючого органу. Контролюючий орган в акті перевірки дійшов висновку, що отриманий платником дохід у період з 11.07.2016 по 31.12.2016 в сумі 582496,00 грн є об`єктом оподаткування податком на додану вартість, внаслідок чого платнику збільшено податкове зобов`язання з податку на додану вартість на суму 116499,20 грн.
Заперечення на висновки акту ФОП ОСОБА_1 не подавала. 
Головного управління ДФС у Дніпропетровській області 15.02.2018 року сформовано податкові повідомлення-рішення: №0063901305, яким ОСОБА_1 збільшено грошові зобов`язання з податку на додану вартість за основним платежем в сумі 116499,20 грн, за штрафними санкціями у розмірі 29124,80 грн; №0063911305, яким ОСОБА_1 збільшено грошові зобов`язання з податку на додану вартість за штрафною санкцією у розмірі 1020,00 грн; №0063991305, яким ОСОБА_1 збільшено грошові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем в сумі 4844,08 грн, за штрафними санкціями у розмірі 1211,02 грн; №0063971305, яким збільшено грошові зобов`язання за штрафною санкцією у розмірі 510,00 грн; №0063941305, яким збільшено грошові зобов`язання за штрафною санкцією у розмірі 510,00 грн (застосовано штрафну санкцію); №0064021305, яким ОСОБА_1 збільшено грошові зобов`язання з військового збору за основним платежем в сумі 304,40 грн, за штрафними санкціями у розмірі 263,60 грн.
Також контролюючим органом прийнято рішення від 15.02.2018 року №0063931305, яким до платника застосовані штрафні санкції в сумі 2552,57 грн за донарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
ФОП ОСОБА_1 надає до матеріалів справи копії договорів та видаткових накладних на підтвердження валового доходу.
Згідно ч. 1 ст. 128 ГК України (дійсним, на час виникнення спірних правовідносин) громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.
Згідно роз`яснення Міністерства юстиції України від 14.01.2011 року «Про статус фізичної особи – підприємця», статус фізичної особи - підприємця - це юридичний статус, який засвідчує право особи на заняття підприємницькою діяльністю, а саме: самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. При цьому, юридичний статус «фізична особа – підприємець» сам по собі не впливає і ніяким чином не обмежує будь-які правомочності особи, які випливають з її цивільної право-, та дієздатності. Саме у господарських відносинах фізичні особи - підприємці приймають участь перш за все як підприємці, а не як фізичні особи, та лише на підставі їх реєстрації і внесення відомостей про них до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб - підприємців.
Відповідно до п. 44.1, п. 44.3 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. Законодавцем визначається поняття первинних документів, як доказів, які підтверджують зміну майнового стану платника податків та зміну показників податкового зобов`язання такого платника. Первинні документи повинні підтвердити дійсність вчинення тієї чи іншої бухгалтерської операції. 
Згідно пп. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 ПК України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов`язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов`язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.
Згідно пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, ст. 135 ПК України об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу. Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років). Базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Отже, об`єктом оподаткування є прибуток. Сума отриманого за рік прибутку впливає на статус платника податків щодо віднесення його до основної групи оподаткування чи спрощеної групи з сталою сумою податку на прибуток. Більше того, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці.
Згідно п. 163.1 ст. 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
Відповідно до п. 167.1 ст. 167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.
Згідно п. 164.1, п. 164.2, п. 164.4 ст. 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом. До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються, зокрема, дохід від надання майна в лізинг, оренду або суборенду (строкове володіння та/або користування), визначений у порядку, встановленому пунктом 170.1 статті 170 цього Кодексу. Під час нарахування (отримання) доходів, отриманих у вигляді валютних цінностей або інших активів (вартість яких виражена в іноземній валюті або міжнародних розрахункових одиницях), такі доходи перераховуються у гривні за валютним курсом Національного банку України, що діє на момент нарахування (отримання) таких доходів.
Згідно пунктів 177.1 – 177.4 ст. 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1статті 167 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг). Не включаються до доходу фізичної особи - підприємця суми акцизного податку з реалізованих суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. До переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг. Не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.
Згідно п. 292.1 ст. 292 ПК України доходом платника єдиного податку є: для фізичної особи - підприємця - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.
Згідно п. 177.5, п. 177.10 ст. 177 ПК України фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи. Фізичні особи - підприємці зобов`язані вести облік доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Облік доходів і витрат може вестися в паперовому та/або електронному вигляді, у тому числі через електронний кабінет.
Згідно п. 291.2, п. 291.4 ст. 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності. Суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку: друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 834 розміри мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Передбачено, що суб`єкт господарювання може перебувати на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, у разі здійснення господарської діяльності з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 834 розміри мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Відповідно до пункту 138.1 статті 138 розділу III ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 статті 138 цього Кодексу.
При цьому, витрати на придбання ліцензії та інших спеціальних дозволів, виданих державними органами для провадження господарської діяльності, не відносяться до складу операційних витрат, крім тих, вартість і строк використання яких відповідають ознакам, установленим для основних засобів розділом І Податкового кодексу, та підлягають амортизації у складі нематеріальних активів (абзац «ж» підпункту 138.10.6 пункту 138.10 статті 138 ПК України).
Як вже зазначалося, згідно з пп. 14.1.138 ст. 14 ПК України основними засобами вважаються матеріальні активи, у т. ч. запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 2500 грн, невиробничих основних засобів та нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у його господарській діяльності, вартість яких перевищує 2500 грн і поступово зменшується у зв`язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).
До складу витрат підприємця не включаються витрати на придбання (нематеріальних активів, а саме:) права власності на результати інтелектуальної діяльності.
Отже, у випадку придбання підприємцем саме права власності на результати інтелектуальної діяльності, такі витрати не можуть бути віднесені до складу витрат, що зменшують об`єкт оподаткування.
ФОП ОСОБА_1 у періоді з 10.07.2015 по 30.06.2016 мала загальну суму від здійснення операцій з постачання товарів у розмірі 1051537,50 грн. Таку суму встановлено за фіскальними звітними чеками та книги обліку доходів та витрат. Завищено валові витрати, що призвело до заниження отримуваного прибутку фізичної особи-підприємця. 
Під час перевірки контролюючим органом також було встановлено, що позивачем до графи 6 Книги обліку доходів і витрат включено витрати, документально не підтверджені, що привело до заниження чистого оподаткованого доходу. Під час перевірки правильності витрат, відображених у деклараціях про майновий стан і доходи, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу та документально підтверджених, з даними про суми витрат, визначеними в ході перевірки, виявлено розбіжності в розмірі 10973,33грн, в тому числі у періоді з 16.04.2015 по 31.12.2015 завищено витрати на загальну суму 42390,08грн, в тому числі 12793,72 грн внаслідок включення до складу валових витрат, неоплачених витрат на придбання товару.
Пунктом 177.2 статті 177 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Документально підтвердженими витратами вважаються оплачені витрати поточного звітного періоду, а також попередніх періодів, якщо вони стосуються доходу, отриманого протягом звітного періоду, та підтверджені відповідними документами.
Згідно з розшифровкою витрат до Додатку Ф2 декларації про майновий стан та доходи за 2015 рік до складу інших витрат ФОП ОСОБА_1 включені витрати на сплату акцизного податку в сумі 22096,36грн.
Згідно з пп.177.4.3 п.177.4 ст.177 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи-підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи-підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності , податку на майно).
У порушення наведеної норми позивачем в період з 16.04.2015 по 31.12.2015 включено до складу витрат суму акцизного податку в розмірі 22096,36грн, що призвело до завищення валових витрат.
Відповідно до наданої позивачем розшифровки витрат до Додатку Ф2 декларації про майновий стан та доходи за 2016 рік, до складу інших витрат включені витрати на сплату акцизного податку в сумі 57341,21грн.
Судом першої інстанції вірно вказано, що оскільки в порушення вимог п.177.2 ст. 177, п.177.4 ст. 177 ПК України позивачем завищено валові витрати, та відповідно занижено оподатковуваний дохід у перевіряємому періоді, контролюючим органом правомірно донараховано податок на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності.
Пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
З огляду на встановлене заниження оподаткованого доходу, наявний обов`язок у ФОП ОСОБА_1 здійснювати нарахування та сплатити податок на доходи фізичних осіб, здійснити перерахування до бюджету військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податкові повідомлення-рішення є правомірними. 
Відповідно до п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції, чинній станом на 02.04.2014 року) платниками єдиного внеску є роботодавці - фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців); фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.
Відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 4, ч. 5 ст. 7, п. 11 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок нараховується, для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім`ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). Єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, не зменшені на суму відрахувань податків, інших обов`язкових платежів, що відповідно до закону сплачуються із зазначених сум, та на суми утримань, що здійснюються відповідно до закону або за договорами позики, придбання товарів та виплат на інші цілі за дорученням отримувача. Єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати. Єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. 
Єдиний внесок нараховується для фізичних осіб – підприємців відповідно до суми доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. Єдиний внесок для фізичної особи-підприємця нараховується виходячи з суми доходу та сплаченого податку на цей дохід. 
Також перевіркою встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 вимог пункту 181.1 статті 181, пункту пункту 183.10 статті 183, пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено грошове зобов`язання з податку на додану вартість, який підлягає сплаті до бюджету у сумі 116499,20 грн.
Відповідно до п. 181.1 ст. 181 ПК України, у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1 000 000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.
Встановлений обов`язок зареєструватися платником ПДВ у суб`єкта підприємницької діяльності за умови перевищення ним протягом останніх 12 календарних місяців виручки від здійснення операцій з постачання товарів/послуг понад 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість).
Згідно з наданими до перевірки документами (фіскальними звітними чеками та книгою обліку доходів та витрат) загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів у період з 10.07.2015 по 30.06.2016 становить 1051537,50 грн. Тобто загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів (послуг) протягом останніх 12 календарних місяців сукупно перевищує 1000000, 00 грн. Позивач своєчасно не зареєструвалась платником ПДВ та відповідно не сплатила ПДВ. Отриманий позивачем дохід за період з 11.07.2016 по 31.12.2016 в сумі 582496,00грн вже є об`єктом оподаткування ПДВ. Сума ПДВ, яка підлягає сплаті до бюджету за період з 11.07.2016 по 31.12.2016 - 116499,20грн.
У ФОП ОСОБА_1 зафіксовано перевищення ним протягом останніх 12 календарних місяців виручки від здійснення операцій з постачання товарів/послуг понад 1000000 гривень. Наданими копіями договорів та видаткових накладних, ФОП ОСОБА_1 підтверджує необхідність реєстрації платником ПДВ. 
Згідно п. 183.1, п. 183.2 ст. 183 ПК України будь-яка особа, що підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, подає до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву. У разі обов`язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу.
Згідно з п. 183.10 статі 183 ПК України будь-яка особа, яка підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.
Пунктом 123.1 статті 123 ПК України передбачено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
В порушення вимог п.203.1 ст.203 ПК України, ФОП ОСОБА_1 не надавала до контролюючого органу податкові декларації, з податку на додану вартість, за період липень – грудень 2016 року.
Також в порушення вимог п.51.1 ст.51, пп. «б» п.176.2 ст.176 ПК України не подані до контролюючого органу розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків (форма 1ДФ), щодо доходів виплачених на користь ФОП ОСОБА_2 у періоді з 01.07.2015 по 31.12.2015 в сумі 31941,99 грн.
Пунктом 121.1 статті 121 ПК України передбачено, що незабезпечення платником податків зберігання первинних документів облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень. Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке саме порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень.
Варто вказати, що наведені обґрунтування ФОП ОСОБА_1 не спростовують висновків акту документальної планової виїзної перевірки від 24.01.2018 року №2570/04-36-13/05/ НОМЕР_1 .
Вирішуючи спір по суті, колегія суддів виходить з вимог ч. 2 ст. 77 КАС України та вважає, що податковим органом доведено правомірність винесених податкових повідомлень-рішень та рішення.
Відповідно до п. 4.1 ст. 4 ПК України, податкове законодавство ґрунтується на принципах рівності усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу.
Згідно ч. 1, ч. 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Не передбачено повернення судових витрат здійснених позивачем, у разі відмови у задоволенні вимог позову та вимог апеляційної скарги. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись статтями 242, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2025 року в справі №160/2145/19 – залишити без змін.
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення у порядку ст.ст. 328 – 329 КАС України.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова 

суддя Л.А. Божко 

суддя Ю. В. Дурасова