Справа № 128/1464/25 
Провадження № 33/801/477/2026
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шевчук Л. П.
Доповідач: Оніщук В. В.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2026 року	м. Вінниця	

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В. В., з участю секретаря судового засідання Ходакової М. Г., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 30 березня 2026 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 30 березня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 665,60 грн.
У постанові суду зазначено, що 15 квітня 2025 року приблизно о 13 год 24 хв в с-щі Стрижавка Вінницького району Вінницької області по вул. Героїв України, 92, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Subaru Forester», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, тремтіння пальців рук. Однак, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, ОСОБА_1 відмовився на місці зупинки та в медичному закладі, чим допустив порушення п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
При ухваленні оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, доведена належними та допустимими доказами.
Не погодившись із вказаною постановою суду, ОСОБА_1 08 квітня 2026 року засобами поштового зв`язку подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність постанови суду першої інстанції та винесення її за неповного дослідження обставин справи, просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що він є військовослужбовцем та весь час перебуває у Запорізькій області, а тому не мав змоги бути присутнім у судових засіданнях, щоб надати пояснення по суті. Він ніколи не притягувався до будь-якої відповідальності.
15 квітня 2025 року о 13 год 54 хв в с-щі Стрижавка, по вулиці Героїв України, 92, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Subaru Forester», н. з. НОМЕР_2 , їхав забрати дружину з роботи. 
Працівники поліції повідомили, що він порушив правила дорожнього руху та запропонували пройти огляд на стан сп`яніння, оскільки виявили ознаки сп`яніння. 
ОСОБА_1 їм пояснював, що в цей день не вживав спиртні напої, однак в зв`язку з цим дуже хвилювався, що може показати, що вживав. ОСОБА_1 дуже перехвилювався, розгубився і не міг нічого зрозуміти, так як ніколи не був у такій ситуації. Детально ОСОБА_1 не було роз`яснено до чого призведе відмова від проходження огляду на стан сп`яніння. 
Він пояснював представнику, що навіть детально не може згадати як усе відбулося через хвилювання. Працівники поліції пояснили, що в подальшому рішення буде виносити суд.
Потім було складено протокол за ст. 130 КУпАП, однак права у ОСОБА_1 не забирали. 
Також ОСОБА_1 зазначає, що жодного разу не порушував Закону і не притягувався ні до якої відповідальності, у нього лише одні відзнаки за час проходження служби.
У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, при цьому подав клопотання у якому просив закрити справу у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП та розглядати справу у його відсутність. 
Проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.
Положеннями частини сьомої статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).
Відповідно до положень п. п. 1.1, 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно із пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема, пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку огляд для визначення стану сп`яніння.
Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до змісту статті 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі – Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. 
Ознаками алкогольного сп`яніння відповідно до п. 3 Розділу І Інструкції є: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці.
Із аналізу вказаних норм слідує, що підставою для проведення огляду водія транспортного засобу на стан сп`яніння є наявність у поліцейського підстав вважати, що водій перебуває у такому стані на основі виявлених ознак сп`яніння.
Відповідно до п. 6 Розділу І Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:
- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);
- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Згідно із вимогами п. 7 Розділу І Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
За ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено такі обставини.
Відповідно до протоколу серії ЕПР 1 №301243, 15 квітня 2025 року о 13 год 24 хв в с-щі Стрижавка Вінницького району Вінницької області по вул. Героїв України, 92, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Subaru Forester», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, ОСОБА_1 відмовився на місці зупинки та в медичному закладі, чим допустив порушення п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а. с. 1). 
Відповідно до акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, огляд ОСОБА_1 не проводився у зв`язку із його відмовою (а. с. 2).
У направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції зазначено, що 15 квітня 2025 року  ОСОБА_1 був направлений на огляд до закладу охорони здоров`я (а. с. 3).
Відповідно до постанови серії ЕНА № 4507239 від 15 квітня 2025 року на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч. 5 ст. 121 КУпАП (а. с. 4).
До матеріалів справи також долучено відеозаписи з нагрудних камер поліцейських, де зафіксовано як о 13 год 24 хв зупиняють автомобіль під керуванням ОСОБА_1 . Поліцейський представляється, запитує чи знає ОСОБА_1 причину його зупинки, той відповідає, що знає, пред`являє документи. 
О 13 год 27 хв поліцейський повідомляє, що від ОСОБА_1 чути запах алкоголю, запитує чи вживав він алкоголь, той дає стверджувальну відповідь.
О 13 год 30 хв поліцейський ознайомлює ОСОБА_1 зі складеною постановою за ч. 5 ст. 121 КУпАП, роз`яснює йому його права.
О 13 год 21 хв поліцейський пропонує пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки або у закладі охорони здоров`я. 
О 13 год 33 хв поліцейський роз`яснює, що за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння передбачена відповідальність за ст. 130 КУпАП.
ОСОБА_1 неодноразові вимоги працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння ігнорує, а о 13 год 41 хв відмовляється від проходження огляду.
Працівники поліції складають адміністративні матеріали за ст. 130 КУпАП, просять знайти тверезого водія.
Таким чином, наявними у матеріалах справи доказами повністю підтверджується факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на неодноразові вимоги поліцейських після виявлення відповідних ознак. 
Твердження скаржника про те, що працівниками поліції не було роз`яснено наслідки відмови спростовуються відеозаписом.
Апеляційним судом не встановлено жодних порушень при складенні протоколу працівниками поліції.
Апеляційний суд зауважує, що як особа, яка отримала посвідчення водія, ОСОБА_1 повинен знати Правила дорожнього руху та неухильно їх дотримуватися, зокрема, п. 2.5: водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
У рішенні по справі «О’ Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 26 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. 
Ураховуючи встановлене, апеляційний суд виснує, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди із ними та спрямовані виключно на уникнення відповідальності та факту відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на законну вимогу працівників поліції не спростовують.
Фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії за ч. 1 ст. 130 КУпАП кваліфіковані правильно, тому твердження скаржника про відсутність в діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є надуманими та безпідставними.
Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП та відповідає положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.
06 травня 2026 року від ОСОБА_1 на електронну адресу апеляційного суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням строків розгляду справи, передбачених ст. 38 КУпАП.
Так, ОСОБА_1 зазначає, що з моменту інкримінованих йому подій минуло більше одного року, при цьому рішення суду першої інстанції протягом цього строку не набрало законної сили. Відтак, за аналогію закону можуть бути застосовані відповідні правила застосування строків давності притягнення особи до адміністративної відповідальності, в тому числі на стадії апеляційного провадження. Подія правопорушення мала місце 15 квітня 2025 року і на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції закінчився термін накладення адміністративного стягнення, передбачений ст. 38 КУпАП, тому на переконання скаржника, провадження по даній справі підлягає закриттю.
Так, відповідно до ч. 6 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтею 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення.
Отже, оскільки адміністративне стягнення накладене постановою суду першої інстанції 30 березня 2026 року у межах однорічного строку, а апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення такої постанови без змін, слід констатувати, що строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, не пропущені, а викладені ОСОБА_1 твердження стосовно не набрання постановою місцевого суду законної сили на момент перегляду справи судом апеляційної інстанції зводяться до хибного тлумачення норм Закону.
Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Керуючись ст. ст. 245, 280, 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 30 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького
апеляційного суду   В. В. Оніщук