П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/8320/25	

Перша інстанція: суддя Лісовська Н. В.,
повний текст судового рішення
складено 04.03.2026, м. Миколаїв
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Джабурія О.В.
суддів - Вербицької Н.В.
- Кравченка К.В.
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до Державної міграційної служби України, Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області, Вітовського відділу Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА
НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

05 серпня 2025 року ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 звернулась до адміністративного суду із позовом до Державної міграційної служби України, Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області, Вітовського відділу Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області, якому просила суд :
- визнати протиправними дії Вітовського відділу Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області щодо збирання, обробки та внесення до Єдиного державного демографічного реєстру персональних даних та присвоєння унікального номеру запису у реєстрі НОМЕР_3 (скорочено - УНЗР) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- визнати протиправними дії Вітовського відділу Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області (відповідь №В-8/6/4826-25/4826/10-25 від 19.06.2025) щодо відмови в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- визнати протиправними дії Державної міграційної служби України (відповідь №Є-5232-25/6.1/3939-25 від 12.06.2025) щодо невжиття заходів зі знищення (видалення, анулювання) присвоєного унікального номеру запису у реєстрі НОМЕР_3 (скорочено - УНЗР) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- зобов`язати Державної міграційної служби України знищити (видалити, анулювати) присвоєний унікальний номер запису у реєстрі НОМЕР_3 (скорочено - УНЗР) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що у зв`язку з необхідністю отримання паспорта громадянина України зразка 1994 року, ОСОБА_2 та її законний представник ОСОБА_1 у травні 2025 року звернулися до відповідачів із заявою щодо оформлення та видачі паспорта, а також з приводу знищення присвоєного неповнолітній ОСОБА_2 , при отриманні у 2017 році паспорту громадянина України для виїзду за кордон, унікального номеру запису у Єдиному державному демографічному реєстрі - УНЗР. Відсутність паспорта громадянина України створює перепони для реалізації прав неповнолітньої у сфері освіти та в інших сферах суспільного життя, а присвоєння УНЗР суперечить їх релігійним переконанням. Відповідачі відмовили заявникам в оформленні та видачі паспорта зразка 1994 року та у видаленні персональних даних доньки позивача з Єдиного державного демографічного реєстру. 
Позивач, діючи в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , вважає таку відмову та дії відповідачів протиправними, такими, що грубо порушують основоположні конституційні права дитини. Позивач посилається на позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в рішенні по зразковій справі № 806/3265/17.
Представник відповідача, Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області, заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначаючи, що позивач вже зробив альтернативний вибір, оформивши біометричний паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 , орган видачі 4826, надавши при цьому згоду на обробку персональних даних засобами ЄДДР, і УНЗР у Реєстрі відносно позивача вже сформовано, який не змінюється при наступних операціях у Реєстрі, а тому побоювання позивача, що внесення персональних даних при оформленні наступного паспорта громадянина України у вигляді ID-картки спричинить шкоду її приватному життю є необґрунтованими. Крім цього, зазначає, що дана справа не є типовою відносно зразкової справи № 806/3265/17, оскільки у зразковій справі правовідносини стосувались майбутнього внесення персональних даних до Реєстру, та предметом розгляду у такій справі було порушене право мати паспорт у альтернативній формі особи, яка не надавала згоду на обробку персональних даних, а доньці позивача вже оформлено біометричний паспорт громадянина України для виїзду за кордон та присвоєно УНЗР. Оскільки інформація про особу неповнолітньої ОСОБА_2 отримана з дозволу батька і без порушень вимог Закону України «Про захист персональних даних» та Закону про ЄДДР, є достовірною, підстави для видалення УНЗР, а також даних щодо особи - відсутні. Крім цього, позивач раніше зверталась до суду з аналогічним позовом до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав (справа №400/4516/24), що являється порушенням статті 160 КАС України, а тому позовна заява в даному випадку не підлягає розгляду. Крім того, позивачем пропущено шестимісячний строк для звернення до суду з відповідним позовом, який скінчився ще в березні 2025 року, оскільки про відмову у оформлені та видачі на ім`я ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі книжечки позивачі дізнались ще 03.05.2024 року. 
Представник позивача надіслав письмові пояснення по справі №400/8320/25, в яких вказує на те, що перед видачою паспорта громадянина України для виїзду за кордон заповнювалася заява-анкета співробітниками ГУ ДМС в Одеській області, так само як і персональні дані неповнолітньої ОСОБА_2 у подальшому заносилися до ЄДДР без згоди позивача та її неповнолітньої доньки на збір та обробку персональних даних. Саме тому інформація про дитину збиралася з порушенням законодавства та поінформованості. Просив суд задовольнити позов у повному обсязі.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 березня 2026 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до Державної міграційної служби України, Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області, Вітовського відділу Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області про визнання протиправними дій щодо збирання, обробки та внесення до Єдиного державного демографічного реєстру персональних даних та присвоєння унікального номеру запису у реєстрі НОМЕР_3 (скорочено - УНЗР), щодо відмови в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки та щодо невжиття заходів зі знищення (видалення, анулювання) присвоєного унікального номеру запису у реєстрі НОМЕР_3 (скорочено - УНЗР) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язання оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки та знищити (видалити, анулювати) присвоєний унікальний номер запису у реєстрі НОМЕР_3 (скорочено - УНЗР) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовлено повністю.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, апелянт посилався на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

ОСОБА_3 є матір`ю неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим виконкомом Пересадівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області 15.01.2010 р.
14.11.2024 року позивач особисто подала до Вітовського відділу УДМС України у Миколаївській області заяву щодо отримання довідки про внесення інформації до реєстру, заяви-анкети та наявності УНЗР у дитини ОСОБА_2 .
Листом від 19.11.2024 року №В-18/6/4826-24/4826/13-24 Вітовський відділ Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області повідомив позивача про те, що запитувані позивачем відомості є персональними даними ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які є конфіденційною інформацією з обмеженим доступом, тому така інформація може бути розповсюджена лише за згоди вищевказаної особи або на підставі належних документів та відповідно до вимог закону. Але як законному представнику ОСОБА_2 , позивачу була видана безоплатна довідка про внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру №1710650-2024 від 15.11.2024 р. на ім`я ОСОБА_2 . 
Відповідно до довідки №1710650-2024 від 15.11.2024 р. ОСОБА_2 оформлений паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , дата видачі 27.10.2017 року, дійсний до 27.10.2021 року, орган, що видав 4826 (Вітовський відділ УДМС України в Миколаївській області).
09.01.2025 року позивач звернулася до начальника Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області із заявою про надання заяви-анкети та інших документів, що стали підставою для оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон дитині Позивачки серії НОМЕР_1 від 27.10.2017 р.
Листом від 16.01.2025 року №ЗПІ-В/7/4801-3-25/4801.3.3/2-25 Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області повідомило позивача, що і заява-анкета, і документи, що стали підставою для оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон дитині Позивача, містять персональні дані батька ОСОБА_2 , які є конфіденційною інформацією з обмеженим доступом незалежно від того, чи відомі вони Позивачці як колишній дружині. Тому така інформація може бути розповсюджена лише за згодою суб`єкта персональних даних.
10.02.2025 року до Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області звернулися неповнолітня дитина ОСОБА_2 за погодження її матері ОСОБА_1 із заявою про надання заяви-анкети та інших документів, що стали підставою для оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 від 27.10.2017 р., посилаючись на те, що дані батьків (законних представників) не є конфіденційною інформацією для дитини.
Листом від 13.02.2025 року №ЗПІ-В/7/4801-9-25/4801.3.3/8-25 Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області повідомило ОСОБА_2 , що і заява-анкета, і документи, що стали підставою для оформлення її паспорта для виїзду за кордон, містять персональні дані її батька, які є конфіденційною інформацією з обмеженим доступом незалежно від того, чи відомі вони ОСОБА_2 як його дитині. Тому така інформація може бути розповсюджена лише за згодою суб`єкта персональних даних. Крім того, Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області поінформувало, що оригінал заяви-анкети був знищений в установленому порядку у зв`язку із закінченням терміну зберігання. До листа-відповіді Управління ДМСУ в Миколаївській області надало ОСОБА_2 копію заяви-анкети №6976534 та поданих під час її оформлення документів, що не містить персональних даних третіх осіб.
24.05.2025 року ОСОБА_2 та її законний представник (мати) ОСОБА_1 звернулися до Державної міграційної служби України, Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області, Вітовського відділу Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області із заявою про видачу паспорту ОСОБА_2 зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки, про відкликання заяви-анкети №6976534 від 15.09.2017 р. та про знищення (видалення, анулювання) присвоєного унікального номеру запису у реєстрі (УНЗР) НОМЕР_3. 
Листом від 12.06.2025 року №Є-5232-25/6.1/3939-25 Державна міграційна служба України відмовила у виготовленні паспорта-книжечки зразка 1994 року та видаленні присвоєного унікального номеру. 
Державна міграційна служба України повідомила позивача та її дитину про те, що оформлення паспорта громадянина України зразка 1994 року (у вигляді паспортної книжечки) здійснюється в установленому законодавством порядку за наявності у заявника відповідного рішення суду. Крім того, УНЗР є незмінним, а ДМС не має правових підстав для видалення УНЗР, а також інформації про особу в Реєстрі за зверненням особи, на ім`я якої оформлені документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, оформлені із застосуванням засобів Реєстру відповідно до вимог Закону №2297-VI та Закону 5492-VI.
Листом від 19.06.2025 року №В-8/6/4826-25/4826/10-25 Вітовський відділ УДМС України в Миколаївській області також відмовив заявникам у виготовленні паспорта-книжечки зразка 1994 року та видаленні присвоєного унікального номеру, посилаючись на те що перевіркою Бази даних реєстру Єдиної інформаційної аналітичної системи управління міграційними процесами встановлено, що 15.09.2017 року батько заявниці ОСОБА_4 , звертався до Вітовського відділу УДМС у Миколаївській області з приводу оформлення ОСОБА_2 паспорта громадянина України для виїзду за кордон. Відповідно ОСОБА_2 був присвоєний УНЗР - НОМЕР_4 та оформлений паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , дата видачі 27.10.2017 року, орган, що видав 4826. У зв`язку з чим у Відповідача 3 відсутні правові підстави для оформлення та видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі книжечки.
Листом від 20.06.2025 року №Є-147/6/4801-25/4801.3.1/179-25 Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області надало аналогічну попереднім відповідь Позивачу та її донці щодо відсутності правових підстав оформлення паспорта громадянина України зразка 1994 року (у вигляді паспортної книжечки) та видалення УНЗР ОСОБА_2 .
Не погоджуючись з відмовою відповідачів у видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у формі книжечки та відмовою знищити (видалити, анулювати) персональні дані неповнолітньої дитини, ОСОБА_1 , звернулася до суду з даним позовом.
Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.
ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про громадянство України» Постановою Верховної ради України від 26.06.1992 №2503-XII затверджено Положення про паспорт громадянина України (далі Положення), згідно з пунктами 2 та 3 якого, паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку.
Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни запровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.
Пунктом 13 Положення встановлено, що для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35х45 мм; у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.
З 06.12.2012 року набрав чинності Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 № 5492-VI (далі - Закон № 5492-VI), яким визначено правові та організаційні засади видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.
Згідно з частиною 1 статті 1 Закону №5492-VI суспільні відносини, пов`язані із збиранням, накопиченням, захистом, зберіганням, обліком, використанням і поширенням інформації Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр), оформленням, видачею, обміном, пересиланням, вилученням, поверненням державі, визнанням недійсними та знищенням передбачених цим Законом документів, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами України, цим та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами у сферах, де використовуються відповідні документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи.
Відповідно до частини 1 статті 10 Закону №5492-VI внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних».
У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.
Згідно з пунктом «а» частини 1 статті 13 Закону №5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України і оформлення такого передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру.
Згідно з частинами 1, 2, 4 та 5 статті 14 Закону № 5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.
Законом №1474-VIII частину 2 статті 21 Закону № 5492-VI викладено в такій редакції: «Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.»
Кабінету Міністрів України пунктом 7 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1474-VIII доручено у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №302, затверджено зразок бланка, технічного опису та Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України.
Згідно з пунктами 1-3 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого Постановою №302, (далі - Порядок № 302) паспорт громадянина України (далі - паспорт) є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт.
У разі втрати або викрадення паспорта особі замість втраченого або викраденого оформляється та видається новий паспорт (пункт 5 Порядку № 302).
Підпунктом 1 пункту 7 Порядку №302 встановлено, що оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта особі, яка досягла 14-річного віку, здійснюються на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто.
Пунктами 14 та 46 Порядку №302 закріплено перелік інформації про особу, на ім`я якої оформляється паспорт, яка вноситься до заяви-анкети, а також документи, які подає заявник для оформлення паспорта замість втраченого або викраденого.
Таким чином, реалізація волевиявлення громадянина на отримання паспорта, незалежно від форми такого, здійснювалась і здійснюється шляхом подання заяви-анкети до компетентного органу особисто особою, яка звертається за отриманням паспорта, із зазначенням інформації та долученням документів, які передбачені вимогами чинного законодавства. При цьому, дотримання особою певних правил, пов`язаних з процедурою оформлення та видачі паспорта, зокрема щодо дотримання форми заяви, є обов`язковим.
Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 07 листопада 2018 року (справа №820/3327/16), від 29 листопада 2019 року у справі №260/1414/18, від 10 грудня 2020 року у справі №240/575/20.
Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 07.05.2014 за №152 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон», якою затверджені зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм, згідно з додатками 1 і 2 та Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон (надалі по тексту також - Порядок №152, у редакції, станом на момент видачі паспорта громадянина України для виїзду закордон).
Відповідно до пункту 1 Порядку №152 паспорт громадянина України для виїзду за кордон (надалі по тексту також - паспорт для виїзду за кордон) є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України особи, на ім`я якої він оформлений, і дає право такій особі на виїзд з України і в`їзд в Україну. Паспорт для виїзду за кордон виготовляється у формі книжечки, правий форзац якої містить безконтактний електронний носій.
Паспорт для виїзду за кордон оформляється особам, які не досягли 16-річного віку, на чотири роки, а особам, які досягли 16-річного віку, - на десять років (пункт 4 Порядку №152).
Згідно з пунктом 7 Порядку №152 оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюються особі, яка не досягла 16-річного віку, особі, яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною, -на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників (надалі по тексту також - законні представники); у разі оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта для виїзду за кордон у закордонній дипломатичній установі - на підставі заяви-анкети одного з батьків/законних представників та письмової згоди другого з батьків/законних представників, яка надається під час подання документів (заява від другого з батьків/законних представників не вимагається, якщо він є іноземцем або особою без громадянства чи за наявності виданої органом державної виконавчої служби довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців). У разі відсутності другого з батьків під час подання документів така заява подається нотаріально засвідченою. Якщо батьки не перебувають у шлюбі, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюється на підставі заяви-анкети того з них, з ким проживає особа;
Пунктом 14 Порядку №152 визначено, що до заяви-анкети вноситься така інформація про особу, на ім`я якої оформляється паспорт для виїзду за кордон: 1) прізвище, власне ім`я та по батькові (надалі по тексту також - ім`я); 2) дата народження; 3) місце народження (держава, область, район/місто, селище/село); 4) стать; 5) дата та підстави набуття громадянства; 6) унікальний номер запису в Реєстрі (у разі наявності); 7) відцифрований образ обличчя особи; 8) відцифрований підпис особи (крім осіб, які в установленому законом порядку визнані недієздатними, та осіб, які не досягли 14-річного віку). Підпис осіб з фізичними вадами вноситься за їх бажанням. Підпис осіб, які не можуть пересуватися самостійно у зв`язку з тривалим розладом здоров`я, що підтверджується медичним висновком відповідного закладу охорони здоров`я, оформленим в установленому порядку, - вноситься із застосуванням засобів Реєстру шляхом сканування; 9)відомості про отримання відцифрованих відбитків пальців рук (відцифровані відбитки пальців рук особи не отримуються до досягнення нею 12-річного віку та у разі, коли особа не може пересуватися самостійно у зв`язку із тривалим розладом здоров`я та потребує термінового лікування за кордоном, що підтверджується медичним висновком відповідного закладу охорони здоров`я, оформленим в установленому порядку); 10) місце проживання із зазначенням адреси (держава, область, район/місто, селище/село, вулиця, номер будинку, корпусу, квартири); 11) номер контактного телефону заявника та/або адреса електронної пошти; 12) реквізити документа, на підставі якого оформлюється паспорт для виїзду за кордон; 13) відомості про законного представника особи (ім`я, дата народження, реквізити документа, що посвідчує особу, та документа, що підтверджує його повноваження); 14) відомості про сплату адміністративного збору (консульського збору) або про звільнення від його сплати; 15) дата заповнення заяви-анкети.
Як встановлено судом першої інстанції і не заперечується сторонами, ОСОБА_2 була документована 27.10.2017 року паспортом громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм серії НОМЕР_1 , орган видачі 4826.
У зв`язку із внесенням інформації щодо ОСОБА_2 , наданої її законним представником (батьком) - ОСОБА_4 , до Реєстру автоматично сформовано УНЗР НОМЕР_3.
Отже, з 2017 року ОСОБА_2 користувалась таким паспортом (з безконтактним носієм) без будь-якого релігійного застереження.
Колегія суддів критично відноситься до посилань апелянта, що відповідно до вимог Закону №2297-VI персональні дані дитини підлягають видаленню або знищенню, оскільки зібрані 
Так, спірні правовідносини регламентовані Законом про ЄДДР, відповідно до якого, не передбачено підстав для вилучення інформації стосовно особи із Реєстру.
Вищевикладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду викладеними у постановах від 21.08.2020 року у справі №260/99/19, від 21.12.2022 року у справі №160/1/21, від 08.12.2022 у справі №380/6916/20.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність посилань апелянта на небажання присвоєння унікального номеру запису в Реєстрі, як на правомірну підставу її відмови в отриманні паспорта у вигляді ID-картки, оскільки даний номер є незмінним та вже присвоєний при оформленні паспорта громадянина України для виїзду за кордон.
Колегія суддів зазначає, що відкликання згоди можливе лише стосовно майбутньої обробки персональних даних, але не тих даних, які вже були оброблені. Рішення та процеси, які були здійснені під час обробки персональних даних, не можуть бути анульованими.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 березня 2024 року у справі №540/4500/21.
Колегія суддів зазначає, що в даному конкретному випадку питання щодо припинення правовідносин не стосується спірних правовідносин, оскільки наявний спеціальний закон, який регулює правовідносини, які склались між сторонами, а саме Закон №5492-VI, відповідно до якого, не передбачено підстав для вилучення інформації стосовно особи із Реєстру.
При цьому, законна і добровільна видача позивачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон та внесення інформації щодо нього до Реєстру жодним чином не суперечить нормам Конституції України, Закону №2297-VI, а позивач фактично має право на поновлення або виправлення інформації, але ніяк не вилучення її, в зв`язку з релігійними переконаннями.
Організаційні засади створення і функціонування Єдиного державного демографічного реєстру, види персональних даних, які підлягають обробці засобами Реєстру і мета цієї обробки визначені на законодавчому рівні, оскільки сфера цих суспільних відносин, за статтею 92 Конституції України, є предметом винятково законодавчого регулювання.
Колегія суддів також звертає увагу, що Верховний Суд в постанові від 21.12.2022 у справі №160/1/21, погодився із висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для видачі особі паспорта громадянина України зразка 1994 року (книжечки), зокрема, у зв`язку із встановленням факту самостійного звернення такої особи у минулому із заявою-анкетою щодо внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та отримання паспорту громадянина України у формі ID-картки.
З огляду на вищезазначене, вірним є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.
Статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст.2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.
Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, - 
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 березня 2026 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		О.В. Джабурія	
Судді	  	К.В. Кравченко   Н.В. Вербицька