ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2026 р. м. Київ 
Справа № 911/2737/25 
Господарський суд Київської області у складі:
cудді Ейвазової А.Р., 
за участі секретаря судового засідання Стаднік Є.О., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Реатекс» до держави - Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації про стягнення 157 546 968,24грн, за участі представників від:

позивача – Ковальчук Р.В. (витяг з ЄДР); Турій А.І. (ордер АІ №2028121 від 17.10.2025);
відповідача – не з`явилися

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Реатекс» (далі – позивач, ТОВ «Реатекс») звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до держави – Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації (далі – відповідач, РФ) про стягнення 157 546 968,24грн у рахунок відшкодування шкоди, а саме: 119 370 581,49грн – збитків у вигляді вартості втраченого майна, 38 176 386,75грн – упущеної вигоди.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на знищення 25.03.2022, пожежею, що спричинена ракетними обстрілами збройних сил Російської Федерації, його матеріальних цінностей, які зберігались у приміщенні складського комплексу (Київська обл., с. Святопетрівське, вул. Київська, буд. 27), що спричинило збитки в розмірі вартості знищеного майна та упущеної вигоди - доходів, які позивач міг би отримати в разі реалізації знищених матеріальних цінностей (т.1 а.с.1-11).
Ухвалою Господарського суду Київської області від 19.09.2025 (судом відкрито провадження у справі за відповідним позовом, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання на 20.10.2025 о 14:00, а також встановлено строк відповідачу для подання відзиву на позов (т.4 а.с.121-123.) 
Відповідна ухвала доставлена до електронного кабінету позивача 19.09.2025 о 18:44, про що свідчить довідка про доставку електронного листа (т.4 а.с.124).
Відповідач про прийняття ухвали про відкриття провадження у справі та розгляд вказаної справи повідомлений у порядку, встановленому ч.4 ст.122 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України), - шляхом розміщення відповідного повідомлення на офіційному вебсайті судової влади України (т.4 а.с.125).
Ухвала суду, як вбачається із змісту п.1 ч.1 ст.232 ГПК України, є видом судового рішення.
В силу п.2 ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Поряд з цим, абз.2 ч.6 ст.242 ГПК України установлено, що якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Отже, відповідна ухвала вважається врученою позивачу – наступного робочого дня – 22.09.2025 (оскільки 20.09-21.09.2025 неробочі дні).
Про призначення підготовчого засідання для відповідача судом 20.10.2025 розміщено оголошення про дату, час і місце засідання суду на офіційному вебсайті судової влади України (т.4 а.с.125).
20.10.2025 судом прийнято ухвалу, занесену до протоколу підготовчого засідання (т.4 а.с.130-133), якою в підготовчому засіданні оголошено перерву до 14:00 17.11.2025.
Перерва в підготовчому засідання оголошена на підставі ч.5 ст.183 ГПК України, оскільки не закінчено розгляд питань, які мали бути вирішені у підготовчому засіданні, необхідність подання документів, які досліджувалися експертом під час складання висновку, що до нього недолучені, а лише перелічені.
Про оголошення перерви у підготовчому засіданні для відповідача судом розміщено оголошення про дату, час і місце засідання суду на офіційному вебсайті судової влади України (т.4 а.с.136).
13.11.2025 від позивача надійшло клопотання про долучення доказів, в обґрунтування якого позивач посилається на неможливість надання відповідних доказів, через перебування їх оригіналів в розпорядженні експертної установи, яка проводила експертне дослідження (т.4 а.с.137-138). Крім того, у відповідному клопотанні позивач просить суд визнати поважними причини не подання таких доказів у визначений законом строк та поновити його. 
17.11.2025 судом прийнято ухвали, занесені до протоколу підготовчого засідання (т.4 а.с.219-223), якими: визнано причини пропуску строку для подання доказів поважними та прийнято додаткові документи, подані позивачем разом із клопотанням від 13.11.2025; закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.12.2025 о 15:30 та 22.12.2025 о 16:00; викликано судових експертів Пилипенка В.В. та Болоніну І.В в судове засідання, призначене на 22.12.2025 о 16:00. 
Задовольняючи клопотання про прийняття доказів, наданих позивачем, суд керувався положеннями ч.8 ст.80 ГПК України та виходив з того, що надання додаткових доказів позивачем після подання позову обумовлено роз`ясненням позивачу у підготовчому засідання 20.10.2025 на підставі п.6 ч.2 ст.182 ГПК України того, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; при цьому частина доданих до клопотання документів подані позивачем разом із позовом.
Судом задоволено усне клопотання позивача та викликано судових експертів в судове засідання відповідно до ч.4 ст.69 ГПК України, зважаючи на те, що під час підготовки справи до розгляду по суті виникли питання, які потребують роз`ясненням експертами, що надали висновок.
Підготовче провадження закрито у відповідності з п.3 ч.1 ст.185 ГПК України, у зв`язку із виконанням завдань підготовчого провадження. 
З метою повідомлення відповідача про дату, час і місце судових засідань з розгляду справи по суті, 17.11.2025 судом розміщено інформацію про це на офіційному вебсайті судової влади України (т.4 а.с.228).
Ухвалою Господарського суду Київської області від 17.11.2025 (т.4 а.с.226-227), викликано експертів Пилипенка Валентина Володимировича (далі – Пилипенко В,В,) та Болоніну Ірину Володимирівну (далі – Болоніна І.В.) в судове засідання, що призначене на 22.12.2025 о 16:00.
Відповідна ухвала доставлена до електронного кабінету установи, в якій такі експерти здійснюють свою професійну діяльність – Товариству з обмеженою відповідальністю «Міжнародна експертно-правова група» 19.11.2025 о 11:15:11, що підтверджується квитанцією №5112906 про доставку документів до зареєстрованого електронного кабінету користувача ЄСІТС (т.4 а.с.230).
15.12.2025 судом розпочато розгляд справи по суті, заслухано вступне слово сторін, досліджено докази, наявні в матеріалах справи, та ухвалою, яка занесена до протоколу судового засідання, на підставі ч.2 ст.216 ГПК України, оголошено перерву в судовому засіданні до 16:00 22.12.2025 (т.4 а.с.231-233).
22.12.2025 судом прийнято ухвалу, занесену до протоколу судового засідання (т.4 а.с.236-239), якою на підставі ч.2 ст.216 ГПК України оголошено перерву в судовому засіданні до 16:20 12.01.2026 та визнано явку позивача та експертів у таке засідання обов`язковою. 
З метою повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання з розгляду справи по суті, 22.12.2025 судом розміщено інформацію про це на офіційному вебсайті судової влади України (т.4 а.с.244).
Ухвалою Господарського суду Київської області від 23.12.2025 (т.4 а.с.241-242) викликано експерта Пилипенка Валентина Володимировича в судове засідання, що призначене на 12.01.2026 о 16:20.
Відповідна ухвала доставлена до електронного кабінету установи, в якій такий експерт здійснює свою професійну діяльність – Товариству з обмеженою відповідальністю «Міжнародна експертно-правова група» 24.12.2025 о 10:36:03, що підтверджується квитанцією №5460495 про доставку документів до зареєстрованого електронного кабінету користувача ЄСІТС (т.4 а.с.243).
05.02.2026 від позивача надійшло клопотання про долучення доказів, в обґрунтування якого позивач посилається на великий обсяг досліджуваних документів, а також неможливість подання відповідних доказів, через перебування їх оригіналів в розпорядженні експертної установи, яка проводила експертне дослідження (т.4 а.с.245-246). Крім того, у відповідному клопотанні позивач просить суд визнати поважними причини не подання таких доказів у визначений законом строк та поновити його. 
12.01.2026 судове засідання не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді Ейвазової А.Р. на лікарняному.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.01.2026 призначено судове засідання на 09.02.2026 о 15:30; визнано явку позивача та судових експертів обов`язковою (т.5 а.с.1-2).
Відповідна ухвала доставлена до електронного кабінету позивача 20.01.2026 о 18:10, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (т.5 а.с.3).
Відповідача про дату, час і місце судового засідання з розгляду справи по суті повідомлено шляхом розміщенням судом інформації про це на офіційному вебсайті судової влади України (т.5 а.с.4).
Товариству з обмеженою відповідальністю «Міжнародна експертно-правова група» зазначена ухвала від 20.01.2026 для вручення експертам доставлена до електронного кабінету 20.01.2026 о 16:51:56, що підтверджується квитанцією №5697023 про доставку документів до зареєстрованого електронного кабінету користувача ЄСІТС (т.5 а.с.5).
Ухвалами від 09.02.2026, які занесені до протоколу судового засідання: зобов`язано експертів надати пояснення щодо питань, які виникли у суду, в письмовій формі та, на підставі ч.2 ст.216 ГПК України, оголошено перерву в судовому засіданні до 16:30 02.03.2026 (т.5 а.с.6-8).
З метою повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання з розгляду справи по суті, судом 09.02.2026 розміщено інформацію про це на офіційному вебсайті судової влади України (т.5 а.с.11).
Ухвалою від 02.03.2026, яка занесена до протоколу судового засідання, на підставі ч.2 ст.216 ГПК України, оголошено перерву в судовому засіданні до 16:50 18.03.2026, враховуючи заявлене позивачем клопотання про оголошення перерви у судовому засіданні для отримання додаткового часу судовим експертам на подання письмових відповідей на поставленні судом питання (т.5 а.с.15-18).
З метою повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання з розгляду справи по суті, судом 02.03.2026 розміщено інформацію про це на офіційному вебсайті судової влади України (т.5 а.с.21).
02.03.2026 та 12.03.2026 від судових експертів Болоніної І.В. та Пилипенка В.В, надійшли письмові пояснення щодо запитань суду (а.с.22-28).
12.03.2026 від позивача надійшло клопотання про долучення доказів, в обґрунтування якого ТОВ «Реатекс» посилається на великий обсяг доказів, частина з яких помилково не була надана (т.5 а.с.31). Крім того, у відповідному клопотанні позивач просить суд визнати поважними причини не подання таких доказів у визначений законом строк та поновити його. 
Ухвалами від 18.03.2026, що занесені до протоколу судового засідання судом: прийняті пояснення судових експертів; на підставі ч.8 ст.80 ГПК України прийняті докази, надані позивачем, причини не подання яких разом із позовом визнані поважними з причин, які наведені у клопотанні від 12.03.2026, а їх дослідження в сукупності з іншими доказами визнано таким, що дозволить встановити повно та всебічно всі обставини, які входять до предмету доказування у справі.
В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. 
Розгляд спору у даній справі належить до компетенції Господарського суду Київської області з наступних підстав.
Спір у даній справі виник між юридичною особою приватного права – ТОВ «Реатекс» та іноземною державою – Російською Федерацією, яку представляє Міністерство юстиції Російської Федерації, як особливим суб`єктом цивільного права.
Згідно з ч.8 ст.29 ГПК України позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди.
Місцем заподіяння шкоди майну позивача в результаті збройної агресії Російської Федерації є Київській обл., с. Святопетрівське; спір пов`язаний зі здійсненням господарської діяльності позивача.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що ТОВ «Реатекс» визначило відповідачем державу - Російську Федерацію.
Так, згідно з ч.1 ст.79 Закону України «Про міжнародне приватне право» (далі – Закон №2709-IV) пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.
Поряд з цим, ч. 4 ст.79 Закону №2709-IV передбачено, що у тих випадках, коли в порушення норм міжнародного права Україні, її майну або представникам в іноземній державі не забезпечується такий же судовий імунітет, який згідно з частинами першою та другою цієї статті забезпечується іноземним державам, їх майну та представникам в Україні, Кабінетом Міністрів України може бути вжито до цієї держави, її майна відповідних заходів, дозволених міжнародним правом, якщо тільки заходів дипломатичного характеру не достатньо для врегулювання наслідків зазначеного порушення норм міжнародного права.
Отже, Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет щодо іноземної держави за відсутності згоди компетентних органів відповідної держави на залучення її до участі у справі у національному суді іншої держави.
Водночас міжнародно-правові норми про юрисдикційний імунітет держави уніфіковано у двох конвенціях: Європейській конвенції про імунітет держав, прийнятій Радою Європи 16 травня 1972 року, та Конвенції Організації Об`єднаних Націй про юрисдикційні імунітети держав та їх власності, прийнятій резолюцією №59/38 Генеральної Асамблеї 02 грудня 2004 року. 
Як Європейська конвенція про імунітет держав 1972 року (стаття 11), так і Конвенція ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності 2004 року (стаття 12) передбачають, що Договірна держава не може посилатися на імунітет від юрисдикції при розгляді справи в суді іншої Договірної держави, який зазвичай має компетенцію розглядати справи, які стосуються грошової компенсації (відшкодування) у разі смерті чи заподіяння тілесного ушкодження особі чи заподіяння шкоди майну або його втрати в результаті дій чи бездіяльності держави, якщо така дія чи бездіяльність мали місце повністю або частково на території держави суду.
У даному випадку суд не вбачає підстав для застосування суверенного судового імунітету відповідача, виходячи з наступного.
Особливістю правового статусу держави як суб`єкта міжнародних відносин є наявність у неї імунітету, який ґрунтується на загальному принципі міжнародного права «рівний над рівним не має влади і юрисдикції». Однак необхідною умовою дотримання цього принципу є взаємне визнання суверенітету країни.
Відповідно до постанови Верховної Ради України №2188-IX від 14 квітня 2022 року «Про Заяву Верховної Ради України «Про вчинення Російською Федерацією геноциду в Україні» визнано геноцидом Українського народу дії Збройних сил, політичного і військового керівництва Росії під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, а також доручено голові Верховної Ради України спрямувати цю заяву до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї НАТО, урядів та парламентів іноземних держав. Такою постановою голові Верховної Ради України надано повноваження звернутися до Генеральної прокуратури, Міністерства закордонних справ України та Міністерства юстиції України щодо невідкладного вжиття заходів для належного документування фактів вчинення Збройними силами Російської Федерації та її політичним і військовим керівництвом геноциду Українського народу, злочинів проти людяності, воєнних злочинів, інших тяжких злочинів на території України та ініціювання притягнення до відповідальності всіх винних осіб.
24 лютого 2022 року розпочалася та триває повномасштабне вторгнення Російської Федерації на суверенну територію України, що стало наслідком розірвання з Російською Федерацією дипломатичних відносин. Зокрема Україна припинила членства у міжнародних договорах, а саме: Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 шляхом прийняття Закону України від 01.12.2022 № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року»; Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності від 20.03.1992 шляхом прийняття Закону України від 12.01.2023 № 2855-IX «Про вихід з Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності».
Військова агресія та окупація Російською Федерацією територій України є не тільки порушенням суверенітету й територіальної цілісності України, але й порушенням основоположних принципів та норм міжнародного права.
Так, п. 4 ч.1 ст.2 Статуту ООН закріплений принцип, згідно з яким всі члени Організації Об`єднаних Націй утримуються у їх міжнародних відносинах від загрози силою чи її застосування як проти територіальної недоторканності чи політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з цілями Об`єднаних Націй.
Згідно з ч.1 ст.1 Статуту ООН Організація Об`єднаних Націй переслідує ціль підтримувати міжнародний мир і безпеку і з цією ціллю вживати ефективні колективні заходи для попередження та усунення загрози світу й актів агресії чи інших порушень миру, і проводити мирними засобами, відповідно до принципів справедливості і міжнародного права, залагодження чи вирішення міжнародних спорів чи ситуацій, які можуть призвести до порушення миру.
Відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02 березня 2022 року військова агресія Російської Федерації засуджена як така, що порушує п.4 ст.2 Статуту ООН, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Крім того, Російську Федерацію зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародно визнаних кордонів України.
Крім того, аналогічних висновків дійшов і Міжнародний суд ООН, який у своєму наказі про забезпечувальні заходи від 16 березня 2022 року у справі щодо звинувачень в геноциді за конвенцією про попередження та покарання злочину геноциду (Україна проти Російської Федерації) зобов`язав Російську Федерацію припинити військову агресію проти України.
Також Генеральна Асамблея ООН прийняла Резолюцію ES-12/1 від 24 березня 2022 року, якою додатково засуджує військову агресію Росії проти України, вимагає від Російської Федерації припинення військових дій, в тому числі атак проти цивільних осіб та цивільних об`єктів, а також засуджує всі порушення міжнародного гуманітарного права та порушення прав людини та вимагає безумовного дотримання міжнародного гуманітарного права, включно із Женевськими Конвенціями 1949 року та Додаткового протоколу І 1977 року до них.
Проте, станом на час ухвалення цього судового рішення Російська Федерація не виконала приписів (вимог) ні Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02 березня 2022 року, ні наказу Міжнародного суду ООН від 16 березня 2022 року та продовжує військову агресію проти України та військові злочини проти цивільного населення та цивільних об`єктів у порушення норм міжнародного права, зокрема Статуту ООН, Женевських Конвенцій 1949 року та Додаткового протоколу I 1977 року до них.
Отже, враховуючи, що даний спір стосується відшкодування шкоди, завданої на території України юридичній особі внаслідок повномасштабної військової агресії іноземна держава-відповідач не користується судовим імунітетом проти розгляду судами України такої судової справи.
Судом взято до уваги правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 14.04.2022 в справі №308/9708/19 про те, що після початку війни в Україні з 2014 року суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено РФ, має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни (правова позиція щодо судового імунітету визначена у постановах Верховного Суду від 18.05.2022 в справі №428/11673/19, 22.06.2022 у справі №311/498/20, 12.10.2022 у справі №463/14365/21 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі №990/80/22).
В силу ч.4 ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.76 Закону №2709-IV суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України.
За таких обставин, розгляд спору у даній справі належить до компетенції саме Господарського суду Київської області.
Під час розгляду спору у даній справі по суті судом встановлені наступні обставини.
Позивач у справі - ТОВ «Реатекс» є юридичною особою, видами діяльності якої є: оптова торгівля хімічними продуктами (основний) (код КВЕД 46.75), оптова торгівля іншими проміжними продуктами (код КВЕД 46.76) та неспеціалізована оптова торгівля (код КВЕД 46.90) (т.4 а.с.107)
01.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Київська комісійна площадка вантажних автомобілів» (далі – орендодавець, ТОВ «ККПВА») та ТОВ «Реатекс» (далі – орендар) укладено договір оренди №28 (далі – договір №28, т.1 а.с.14-21). 
Відповідно до п.п.1.1-1.3 договору №28: в порядку та на умовах, встановлених цим договором, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування (оренду) нежитлове виробниче приміщення загальною площею 517кв.м, розташоване за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с.Святопетрівське, вул. Київська, буд.27; приміщення надається в оренду з метою здійснення виробничої діяльності та складування майна орендаря; приміщення знаходиться у користуванні орендодавця на підставі договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно за №13 від 11 грудня 2020 року, укладеного між ПрАТ «Вишневе» і ТОВ «ККПВА».
Передача приміщення в оренду оформляється шляхом підписання акту приймання-передачі, що є невід`ємною частиною договору; акт приймання передачі є засвідченням фактичної передачі приміщення у користування орендарю; орендоване приміщення вважається переданим орендарю після підписання акту приймання-передачі і сплати платежів згідно п.п.4.1-4.4 договору; при цьому орендодавець передає орендарю ключі від орендованого приміщення, після чого персоналу орендаря має бути забезпечений безперешкодний до нього доступ (п.2.1 договору №28).
Договір №28, як визначено його п.5.1, набирає чинності з 01.01.2022 та діє до 31.12.2022 включно.
01.01.2022 сторонами договору №28 підписано акт прийому-передачі приміщення, що засвідчує факти здачі приміщення та прилеглої території орендодавцем та прийняття орендарем в орендне користування нежитлового виробничого приміщення загальною площею 517м2 за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с. Святопетрівське, вул. Київська, буд. 27 (т.4 а.с.116).
Також, 01.01.2022 між ТОВ ««ККПВА» (далі – орендодавець) та ТОВ «Реатекс» (далі – орендар) укладено договір оренди №29 (далі – договір №29; т.1 а.с.22-29). 
Відповідно до п.п.1.1-1.3 договору №29: в порядку та на умовах, встановлених договором, орендодавець передає, орендар приймає в строкове платне користування (оренду) нежитлове виробниче приміщення загальною площею 1392,6кв.м, розташоване за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с.Святопетрівське, вул. Київська, буд 27; приміщення надається в оренду з метою здійснення виробничої діяльності та складування майна орендаря; приміщення знаходиться у користуванні орендодавця на підставі договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно за №13 від 11 грудня 2020 року, укладеного між ПрАТ «Вишневе» і ТОВ «ККПВА».
Передача приміщення в оренду оформляється шляхом підписання акту приймання-передачі, що є невід`ємною частиною договору; акт приймання передачі є засвідченням фактичної передачі приміщення у користування орендарю; орендоване приміщення вважається переданим орендарю після підписання акту приймання-передачі і сплати платежів згідно п.п.4.1-4.4 договору; при цьому орендодавець передає орендарю ключі від орендованого приміщення, після чого персоналу орендаря має бути забезпечений безперешкодний до нього доступ (п.2.1 договору №29).
Договір, як визначено його п.5.1, набирає чинності з 01.01.2022 та діє до 31.12.2022 включно.
01.01.2022 сторонами договору №29 підписано акт прийому-передачі приміщення, яким засвідчено передачу орендодавцем приміщення та прилеглої території та прийняття орендарем в орендне користування нежитлового виробничого приміщення загальною площею 1392,6м2 за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с.Святопетрівське, вул. Київська, буд. 27 (т.4 а.с.115).
У період з 2015 по 2021, здійснюючи господарську діяльність, позивач уклав ряд правочинів з третіми особами, на підставі яких йому здійснювалось постачання товару третіми особами, що є підставою для набуття права власності на такі матеріальні цінності позивачем. На підтвердження набуття у власність майна позивач також надав: міжнародні товарно-транспортні накладні, видаткові накладні, акти здачі-приймання робіт (надання послуг) та товарно-транспортні накладні (т.1 а.с.153-238; т.т.2-3; т.4 а.с.209-218, 247; т.5 а.с.33).
Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 13.04.2022 про відкриття кримінального провадження №42022112200000270 за ч.1 ст.438 КК України в графі «короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення» зазначено, що: в період часу з 24.02.2022 по 01.04.2022 внаслідок агресії збройних сил Російської Федерації шляхом обстрілів з різного виду озброєння, авіаційних та ракетних ударів, пошкоджено інфраструктуру с. Святопетрівське Бучанського району Київської області, в тому числі відбулось руйнування житлових будинків цивільного населення, промислових об`єктів, комунікаційних мереж тощо; таким чином, військові збройних сил Російської Федерації застосували засоби ведення війни, заборонені міжнародним правом, а також вчинили інші порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. (т.1 а.с.32). 
Постановою прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури від 16.06.2022 ОСОБА_1 залучено до кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42022112200000270 від 13.04.2022 як представника потерпілого ТОВ «Реатекс» (т.1 а.с.33).
Постановою прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури від 17.06.2022 ТОВ «Реатекс» залучено до кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42022112200000270 від 13.04.2022, як потерпілого (т.1 а.с.34).
13.05.2022 комісією у складі провідного інспектора ВЗНС Бучанського РУ ГУ ДСНС України у Київській області старшого лейтенанта служби цивільного захисту ОСОБА_2 , гр. ОСОБА_3 , ОСОБА_4 складено акт про пожежу (т.1 а.с.140-141), що відбулась 25.03.2022 за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с.Святопетрівське, вул. Київська, буд. 27. У акті вказано, що внаслідок пожежі знищено матеріальні цінності, що знаходилися у виробничих приміщеннях ТОВ «Реатекс». Ймовірною причиною пожежі, як визначено даним актом, є потрапляння боєприпасів їх уламків в наслідок бойових дій.
В листі Бучанського РУ ГУ ДСНС у Київській області від 30.05.2022 №2097 повідомлено, що 25 березня 2022 року о 21 год 01 хв на диспетчерську службу 34-ДПРЧ 2-ДПРЗ ГУ ДСНС України у Київській області надійшло повідомлення про загорання виробничих приміщень ТОВ НВП «Святопетрівське», орендарем яких є ТОВ «Реатекс», за адресою: Київська область, Бучанський район, с. Святопетрівське, вул. Київська, 27 (акт про пожежу не складався у зв`язку з проведенням активних бойових дій на території Бучанського району) (т.1 а.с.139).
Організація бухгалтерського обліку ТОВ «Реатекс» у 2020-2022 здійснювалася на підставі наказу директора ТОВ «Реатекс» від 10.01.2020 №01-ОД (т.1 а.с.151). Для дослідження відображення операцій з надходження товарів, оприбуткування матеріальних цінностей позивачем надано оборотно-сальдові відомості по рахунку 281 за період з 2019 по 2022 роки, податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2022 рік, яка зареєстрована в ГУ ДПС у м. Києві 20.10.2022, що підтверджується квитанцією №2, та фінансові звітності малого підприємства за період з 2019-2022 роки (т.4 а.с.81-94, а.с.75-77, а.с.95-104, а.с.169-183).
За результатами інвентаризації товарів на складі №4 від 04.04.2022 встановлено, що загальна вартість матеріальних цінностей - 139 963 184,87грн, з яких виявлено – 20 989 048,38грн, а за результатами інвентаризації товарів на складі №2 від 04.04.2022 виявлено матеріальні цінності на суму 11 082 527,06грн (т.4 а.с.1-24, а.с.37).
Відповідно до акту від 04.04.2022 №7, який затверджений директором ТОВ «Реатекс», списано матеріальних цінностей на суму 118 974 136,49грн (т.4 а.с.25-35).
02.04.2022 складено акт на списання основних засобів - навантажувача електричного вилкового CPD20-HA2 з мачтою симплекс 3300мм (т.4 а.с.36).
Крім того, 13.05.2022 комісією у складі працівників ТОВ «Реатекс» (головний бухгалтер, начальник юридичного відділу, працівник складу, менеджер з логістики) складено акт про повне знищення майна товариства, яке знаходилось в складських приміщеннях загальною площею 1392,6кв.м (Київська область, Києво-Святошинський район, с. Святопетрівьке, вул. Київська, 27) внаслідок пожежі, що виникла після враження ракетою (т.4 а.с.184).
З метою визначення розміру збитків у вигляді вартості втраченого майна та розміру упущеної вигоди позивачем замовлено проведення комісійної судової економічної експертизи, за результатами проведення якої складено висновок експертів від 21.08.2025 №21-08/25 щодо поставлених питань (т.1 а.с.35-138), а саме:
- Наданими на дослідження первинними документами та даними бухгалтерського обліку ТОВ «Реатекс» документально підтверджується наявність станом на 25.03.2022 за адресою Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Святопетрівське, вул. Київська, буд. 27, основних засобів, що належали ТОВ «Реатекс» в загальній кількості одна інвентарна одиниця, первісною балансовою вартістю 520 300,02грн та залишковою вартістю 299 378,89грн, яка знищено у результаті нанесення ракетного удару 25.03.2022 збройними силами Російської Федерації. В результаті пожежі, яка виникла після нанесення ракетного удару 25.03.2022 збройними силами Російської Федерації, знищено основний засіб інв. №00048 «Навантажувач електричний вилковий CPD20-НА2 з мачтою симплекс 3300 мм», що належав ТОВ «Реатекс», закупівельною вартістю без зносу на суму 520300,02грн та залишковою вартістю 299 378,89грн. Документально підтверджується наявність станом на 25.03.2022 за адресою Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Святопетрівське, вул. Київська, буд. 27 на момент знищення товарно-матеріальних цінностей, що належали TOB «РЕАТЕКС» в загальній кількості 594 номенклатурні одиниці, на загальну суму 118 974 136,49грн, які знищено у результаті нанесення ракетного удару 25.03.2022 збройними силами Російської Федерації;
- величина реальних збитків, нанесених власнику - ТОВ «Реатекс» в результаті знищення товарів, запасів та основних засобів на території складу за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Святопетрівське, вул. Київська, буд. 27, внаслідок ведення агресивної війни становить - 119 370 581,49грн без ПДВ;
- розмір упущеної вигоди ТОВ «Реатекс» від нанесення власникам реальних збитків, станом на 25.03.2022, внаслідок знищенням товарно-матеріальних цінностей (запасів, товарів), що належали ТОВ «Реатекс» в результаті пожежі, яка виникла після нанесення ракетного удару 25.03.2022 збройними силами Російської Федерації, станом на 25 березня 2022 року становить 38 176 474,30грн без ПДВ.
Для роз`яснення висновку, а також у зв`язку з неточностями, судом викликано судових експертів Болоніну І.В. та Пилипенка В.В., які надали у письмовій формі пояснення щодо питань, які виникли під час розгляду справи, що надійшли до суду 02.03.2026, 12.03.2026, у яких експертами повідомлено наступне (а.с.22-26,28):
- висновок про наявність на балансі ТОВ «Реатекс» товарно-матеріальних цінностей та основних засобів, знищених в наслідок нанесення ракетного удару 25.03.2022, встановлено з наданих позивачем документів, зокрема, матеріалів інвентаризації товарів на складі №4 від 04.04.2022 та акту списання товарів від 04.04.2022 №7;
- для розрахунку вартості нанесених збитків застосовна Методика визначення шкоди та обсягу збитків, завданих підприємствам, установам та організаціям усіх форм власності внаслідок знищення та пошкодження їх майна у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, а також упущеної вигоди від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності» від 18.10.2022 №3904/1223;
- підтверджуючим фактом знищення товарно-матеріальних цінностей, є фотографії пошкодженого майна, акт про знищення майна від 13.05.2022, наказ №10 від 04.04.2022, оборотно-сальдові відомості за рахунками №281 «Товари на складі» та №221 «Малоцінні та швидкозношувані предмети» станом на 04.04.2022, первинні бухгалтерські документи (видаткові накладні, картки обліку), інвентаризаційна відомість товарів на складі №4 від 04.04.2022, акт списання товарів №7 від 04.04.2022;
- для документального підтвердження наявності ТМЦ (по товарних позиціях у рядках 186, 277, 308, 434, 435, 436), що входять в об`єкт дослідження на момент знищення - 25.03.2022 (за адресою Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Святопетрівське, вул. Київська, буд. 27) експертам достатньо: даних з реєстру документів оприбуткування (прибуткових ордерів); оборотно-сальдової відомості за рахунком 281 «Товари на складі»; інвентаризації товарів на складі №4 від 04 квітня 2022 р., акту списання товарів № 7 від 04 квітня 2022 р.;
- в рядках №№310,311, 351 додатку допущені технічні описки, які не впливають на визначені експертами розміру нанесених збитків.
Посилаючись на факт знищення відповідних матеріальних цінностей (товару, пакувального матеріалу, основних засобів), що перебували на складі, внаслідок пожежі, яка спричинена ракетним обстрілом Російської Федерації, позивач стверджує, що йому заподіяно збитків в розмірі вартості знищеного майна – матеріальних цінностей та основних засобів, що перебували на складі, а також у вигляді упущеної вигоди - доходів, які позивач міг би отримати у разі реалізації знищених матеріальних цінностей.
Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обов`язку відшкодувати завдану матеріальну шкоду позивачу шляхом відшкодування збитків у вигляді сплати вартості майна та упущеної вигоди.
Заявлені вимоги є мотивованими з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.49 Закону №2709-IV права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди.
Таким чином, оскільки пожежа, спричинена бойовими діями та обстрілами, яка стала підставою для вимог ТОВ «Реатекс» про відшкодування збитків, мала місце на території України, то застосовним матеріальним законом при розгляді даного спору є матеріальний закон України.
Враховуючи те, що сторони у цій справі не перебувають між собою в договірних відносинах, а позовні вимоги стосуються виконання зобов`язань у деліктних відносинах, до спірних правовідносин застосовуються положення Глави 82 ЦК України.
Так, відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.2 ст.1166 ЦК України).
Отже, з урахуванням положень наведених норм, підставою для виникнення позадоговірного зобов`язання у вигляді відшкодування шкоди є наявність складу цивільного правопорушення, що включає наступні елементи: протиправна поведінка (дії чи бездіяльності) особи; шкідливий результат такої поведінки (наявність шкоди); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та майновою шкодою; вина особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів складу цивільного правопорушення, обов`язок відшкодувати шкоду не наступає.
Доведення факту наявності шкоди та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) особи і заподіянням шкоди покладено на позивача.
Причинний зв`язок як обов`язковий елемент виникнення обов`язку відшкодувати шкоду полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди або його бездіяльності, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а шкода - наслідком такої протиправної поведінки.
Відповідно до ч.3 ст.75 ГПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Протиправність діяння відповідача, як елементу складу правопорушення полягає у збройній агресії Російської Федерації проти України і, в силу ч.3 ст.75 ГПК України, є загальновідомим фактом, який закріплено державою на законодавчому рівні, а також визнано на найвищому міжнародному рівні.
Відповідно до п.7 постанови Кабінету Міністрів України від 26.12.2003 №2030 «Про затвердження Порядку обліку пожеж та їх наслідків» (далі – Порядок №2030 у редакції чинній на час складання акту) визначено, що документом, який засвідчує факт пожежі, є акт, що підписується комісією, до складу якої входить не менш як три особи, у тому числі представник територіального органу ДСНС, представник адміністрації (власник) об`єкта, потерпілий.
Пунктом 9 Порядку №2030 передбачено, що облік пожеж ведеться, зокрема, територіальними органами ДСНС - у населених пунктах і на об`єктах, підконтрольних ДСНС, а також на транспортних засобах, крім зазначених в абзацах шостому та сьомому цього пункту.
Факт пожежі на складі, де зберігалось матеріальні цінності позивача, засвідчений допустимим доказом - актом про пожежу від 13.05.2022 (т.1 а.с.140), що складений у встановленій формі з дотриманням вимог Порядку №2030 та яким встановлено, що така пожежа виникла ймовірно від потрапляння боєприпасів, їх уламків внаслідок бойових дій та спричинила знищення матеріальних цінностей ТОВ «Ріатекс», що знаходились у виробничих приміщеннях (Київська область, Бучанський район, с. Святопетрівське, вуд.Київська. 27) внаслідок влучання снаряду під час бойових дій, що спричинило знищення майна позивача.
Відповідач у даній справі не довів відсутність його вини у знищенні майна позивача, що перебувало на складі, а на позивача не покладається обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди. У даному випадку, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Отже, саме відповідач повинен доводити відсутність своєї вини у заподіянні відповідачу шкоди (вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.04.2021 у справі №648/2035/17).
Згідно зі ст.1 Гаазької Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі 1907 року договірні держави видають своїм сухопутним військам накази, які відповідають Положенню про закони і звичаї війни на суходолі, що додається до цієї Конвенції.
Воююча сторона, яка порушує норми зазначеного Положення, підлягає відповідальності у формі відшкодування збитків, якщо для цього є підстави; вона є відповідальною за всі дії, вчинені особами, які входять до складу її збройних сил (ст.3 Гаазької Конвенції).
Відповідно до ст.25 Положення про закони і звичаї війни на суходолі, яке є додатком до Конвенції, забороняється будь-яким способом атакувати чи бомбардувати незахищені міста, селища, житлові будинки чи споруди.
Матеріали справи не містять будь-яких доказів використання знищеного та пошкодженого майна позивача у воєнних цілях, відтак дії відповідача, внаслідок яких майно позивача знищено, вчинені всупереч законам і звичаям війни, у зв`язку із чим, суд дійшов висновку про наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та заподіянням відповідачу шкоди.
За вказаних обставин, враховуючи положення ЦК України та наведеної Конвенції, за шкоду, спричинену порушенням законів і звичаїв війни, відповідальність несе воююча держава в цілому, незважаючи на те, який конкретно підрозділ її збройних сил заподіяв шкоду, тому стягнення відповідної шкоди має здійснюватись із держави в цілому, за рахунок усіх наявних у неї активів.
У спорах про відшкодування шкоди, завданої державою/іноземною державою (органом державної влади, їх посадовою особою або службовою особою/органом державної влади, їх посадовою особою або службовою особою іноземної держави), відповідачем є відповідна держава як учасник цивільних правовідносин, як правило, в особі органу, якого позивач зазначає порушником своїх прав. Тому у спорах про відшкодування шкоди, завданої державою (іноземною державою) на позивача, відповідно до вимог пп.2, 4 ч.3 ст.162 ГПК України, покладено обов`язок зазначити, окрім безпосередньо держави, яка за його ствердженням завдала йому шкоди, також орган (органи) відповідної держави, якого (яких) позивач зазначає порушником своїх прав.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.11.2023 у справі №910/5699/23.
Міністерство юстиції Російської Федерації - федеральний орган виконавчої влади (федеральне міністерство), який забезпечує в межах своїх повноважень представництво і захист інтересів РФ в судах іноземних держав і міжнародних судових (арбітражних) органах.
За таких обставин, Міністерство юстиції Російської Федерації є тим компетентним органом, який уповноважений здійснювати повноваження від імені Російської Федерації у даній справі.
В силу ст.1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Отже, відповідна норма визначає способи відшкодування шкоди, якими є: відшкодування шкоди у натурі; відшкодування збитків.
У даній справі позивач, звертаючись до суду з даним позовом, обрав такий спосіб відшкодування шкоди як відшкодування збитків у розмірі вартості втраченого майна та упущеної вигоди.
При цьому, зазначеною нормою установлено, що право вибору способу відшкодування шкоди належить потерпілій особі.
Відповідно до положень ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №326 затверджений Порядок визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, який встановлює процедуру визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, починаючи з 19.02.2014 (п.1; далі – Порядок №326).
Згідно з пп.18 п.2 Порядку №326 визначення шкоди та збитків здійснюється окремо за напрямами, зокрема економічні втрати підприємств (крім підприємств оборонно-промислового комплексу), у тому числі господарських товариств, - напрям включає втрати підприємств усіх форм власності внаслідок знищення та пошкодження їх майна, втрати фінансових активів, а також упущену вигоду від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності.
Пунктом 2 постанови доручено Міністерствам, іншим центральним та місцевим органам виконавчої влади розробити і затвердити у шестимісячний строк методики, передбачені Порядком, затвердженим цією постановою.
Спільним наказом від 18.10.2022 №3904/1223 Міністерства економіки України та Фонду державного майна України, затверджена Методика визначення шкоди та обсягу збитків, завданих підприємствам, установам та організаціям усіх форм власності внаслідок знищення та пошкодження їх майна у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, а також упущеної вигоди від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності (далі – Методика №3904/1223).
Відповідно до п.1 розд.І Методики №3904/1223 передбачено, що ця Методика застосовується під час оцінки (визначення розміру) реальних збитків, завданих підприємствам, установам та організаціям, іншим суб`єктам господарювання всіх форм власності внаслідок втрати, руйнування або пошкодження їх майна у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації (далі - збройна агресія), оцінки (визначення розміру) упущеної вигоди від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності зазначеними суб`єктами господарювання, а також оцінки потреб у відновленні майна суб`єктів господарювання.
Абзацом 3 вказаного пункту закріплено, що: ця Методика є обов`язковою для використання під час оцінки збитків, завданих постраждалим внаслідок збройної агресії, проведення судової експертизи (експертного дослідження), пов`язаної з оцінкою збитків, завданих постраждалим внаслідок збройної агресії, та її положення переважають над іншими положеннями нормативно-правових актів, методик, рекомендацій тощо, які регулюють питання визначення розміру збитків, завданих підприємствам, установам, організаціям, іншим суб`єктам господарювання всіх форм власності; у разі якщо певні питання, пов`язані з оцінкою збитків, не врегульовано цією Методикою, застосовуються інші нормативно-правові акти з питань оцінки майна, що визначені такими згідно із Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», та оціночні процедури, що передбачені міжнародними та національними стандартами оцінки, міжнародною оціночною практикою; необхідність та доцільність застосування інших нормативно-правових актів з питань оцінки майна обґрунтовуються у звіті про оцінку збитків (висновку експерта).
Пунктом 4 розд.І Методики №3904/1223 встановлено, що об`єктом оцінки збитку є економічні втрати підприємств, установ та організацій, інших суб`єктів господарювання всіх форм власності, згідно з підпунктами 18 і 19 пункту 2 Порядку визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2022 року № 326 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2022 року № 951).
Оцінка шкоди та збитків, що проводиться відповідно до цієї Методики, здійснюється з метою, зокрема, визначення збитків, завданих внаслідок збройної агресії, для цілей подання позовів (у тому числі колективних) постраждалими до судових інстанцій, зокрема міжнародних, а також подання позову державою Україна до міжнародних судових інстанцій (п.5 розд.І Методики №3904/1223).
Така мета згідно з цією Методикою досягається шляхом визначення у вартісному виразі розміру реальних збитків та упущеної вигоди (п.6 розд.І Методики №3904/1223).
Згідно з п.7 Методики №3904/1223 оцінка збитків, завданих постраждалим внаслідок збройної агресії, здійснюється шляхом проведення незалежної оцінки збитків або є результатом проведення судової експертизи (експертного дослідження).
За результатами комісійної судової економічної експертизи складено висновок експертів від 21.08.2025 №21-08/25 вартість втраченого майна ТОВ «Реатекс» складає 119 370 581,49грн.
Отже, у даній справі доведена наявність в сукупності всіх елементів складу цивільного правопорушення, що є підставою для виникнення обов`язку у відповідача відшкодувати шкоду у вигляді відшкодування збитків у розмірі вартості втраченого майна позивача, що становить 119 370 581,49грн, тому вимоги у відповідній частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
Вимога позивача щодо стягнення з відповідача упущеної вигоди у розмірі 38 176 386,75грн у зв`язку зі знищенням майна є такою, що підлягають задоволенню враховуючи наступне.
Як установлено ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками, що визначено ч.2 такої статті, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відповідно до ч.1 ст.142 ГК України (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) прибуток (доход) суб`єкта господарювання є показником фінансових результатів його господарської діяльності, що визначається шляхом зменшення суми валового доходу суб`єкта господарювання за певний період на суму валових витрат та суму амортизаційних відрахувань.
Разом з тим, неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. 
Звернення з вимогою про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на позивача обов`язок довести реальну можливість отримання визначених ним доходів, тобто, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання.
В обґрунтування наявності у сукупності всіх елементів складу правопорушення, яке тягне за собою відповідальність у вигляді відшкодування упущеної вигоди позивач посилається на ті ж обставини, якими обґрунтовані вимоги про відшкодування вартості втраченого майна.
Відповідно до висновку експертів від 21.08.2025 №21-08/25, які порівнювали дані звітів фінансового обліку 2018-2021 років про чистий дохід позивача від реалізації продукції, до початку повномасштабного вторгнення РФ за період 2021 року ТОВ «Реатекс» було прибутковим товариством, однак, за 2022 рік, через знищення сировини та матеріалів, що позбавило його можливості їх реалізувати у відповідному періоді прибутковість товариства стала мінусовою. У відповідному висновку судові експерти встановили, що розмір упущеної вигоди станом 25.03.2022 складає 38 176 474,30грн.
Враховуючи, що позивач мав можливість реалізувати відповідну продукцію, оскільки уклав для цього договори з третіми особами, планував продажі, однак через збройну агресію Російської Федерації втратив майно, яке планував реалізувати, у зв`язку з чим не отримав прибуток, вимоги позивача про стягнення в рахунок відшкодування упущеної вигоди 38 176 386,75грн, є такими, що підлягають задоволенню повністю.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 цієї статі визначено, що судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.
Як визначено п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.
В силу п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2025 становить 3 028грн.
Отже, розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача в доход державного бюджету України, складає 1 059 800грн (157 546 968,24:100*1,5>3028*350, тому 3028*350).
Витрати позивача в частині оплати комісійної судової економічної експертизи в розмірі 180 000грн підтверджені: договором від 16.06.2025 №16-06/25 про надання послуг, укладеним між ТОВ «Реатекс» та ТОВ «МЕПГ» (т.1 а.с.142-145); актом від 15.08.2025 приймання-передачі послуг (т.1 а.с.146); платіжними інструкціями від 16.06.2025 №83 на суму 90 000грн, 14.08.2025 №171 на суму 90 000грн (т.1 а.с.147-148). Відповідні витрати, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача на підстав п.1 ч.4 ст.129 ГПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 232-233, 237-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з держави – Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації (119991, Російська Федерація, м. Москва, вул. Житня, 14, буд. 1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Реатекс» (ідентифікаційний код 23383707; 01103, м. Київ, вул. Михайла Бойчука, буд. 18-А) 119 370 581,49грн – збитків у вигляді вартості втраченого майна, 38 176 386,75грн – упущеної вигоди, а також 180 000грн в рахунок відшкодування витрат по оплаті судової експертизи.
3. Стягнути з держави – Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації (119991, Російська Федерація, м. Москва, вул. Житня, 14, буд. 1) до державного бюджету України 1 059 800грн судового збору. 

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, встановленому ст.257 ГПК України.
Повний текст рішення складено 09.06.2026.

Суддя А.Р. Ейвазова