ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

УХВАЛА 

"07" травня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/1459/26	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Калантай М.В.
при секретарі судового засідання Почуєвій А.А. 
розглянувши заяву Керівника Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області від 05.05.2026 про забезпечення позову у справі 
за позовом 	Керівника Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області, м. Харків, в інтересах держави в особі Харківської міської ради, м. Харків 	
до 	Фізичної особи-підприємця Капусника Анатолія Миколайовича, с-ще Вільшани Харківської області 	
про 	усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою 	

за участю представників:
від прокуратури: Богатирьова О.К.
від позивача: не з`явився
від відповідача: не з`явився 
ВСТАНОВИВ:

Керівник Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області (надалі - прокурор) в інтересах держави в особі Харківської міської ради (надалі - позивач) звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Капусника Анатолія Миколайовича (надалі - відповідач), в якому просить усунути перешкоди власнику - Харківській міській територіальній громаді - у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 0,0440 га, з кадастровим номером 6310137900:09:004:0001, розташованою за адресою: м. Харків, вул. Цементна, 3-А, шляхом:
- визнання недійсним договору від 24.04.2024 оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6310137900:09:004:0001, по вул. Цементній, 3-А в м. Харкові, площею 0,0440 га, укладеного між Харківською міською радою та Капусником Анатолієм Миколайовичем (РНОКПП НОМЕР_1 ), скасувавши право оренди у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про інше речове право: 54850330);
- визнання за Харківською міською радою права власності на самочинно збудований об`єкт в межах вказаної самовільно зайнятої земельної ділянки, щодо якого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про державну реєстрацію права власності за Капусником Анатолієм Миколайовичем (РНОКПП НОМЕР_1 ) як на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 1971732763101 - нежитлова будівля літ."АБ-1", загальною площею 14,5кв.м., по вул.Цементній, 3-А у м.Харкові;
- зобов`язання фізичної особи-підприємця Капусника Анатолія Миколайовича (РНОКПП НОМЕР_1 ) передати територіальній громаді м. Харкова в особі Харківської міської ради самочинно збудований об`єкт, щодо якого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про державну реєстрацію права власності за Капусником Анатолієм Миколайовичем (РНОКПП НОМЕР_1 ) як на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 1971732763101 - нежитлова будівля літ."АБ-1", загальною площею 14,5кв.м., по вул.Цементній, 3-А у м.Харкові, та земельну ділянку з кадастровим номером 6310137900:09:004:0001, шляхом укладання акту прийому - передачі.
На підтвердження позовних вимог прокурор посилається на здійснення відповідачем самочинного будівництва на земельній ділянці комунальної власності, що не була відведена для цієї мети. У зв`язку з цим, на підставі ч.5 ст.376 ЦК України прокурор просить визнати право власності за Харківською міською радою на самочинно збудоване нерухоме майно. Щодо договору оренди земельної ділянки прокурор вказує, що відповідач не мав права отримати таку ділянку в користування на позаконкурентних засадах, оскільки самочинно збудоване майно не є об`єктом права власності. Отже, оскільки на спірній земельній ділянці був відсутній об`єкт нерухомого майна, Харківська міська рада не мала законних повноважень на передачу її в оренду інакше, ніж за наслідками процедури земельних торгів, як це передбачено ст.ст. 124, 134, 135 ЗК України. Вказане зумовлює підстави недійсності спірного договору оренди землі від 24.04.2024 у порядку ст.ст. 203, 215 ЦК України.
Ухвалою від 04.05.2026 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 03.06.2026.
05 травня 2026 року від прокурора надійшла заява про забезпечення позову, в якій він просить вжити заходи забезпечення позову шляхом встановлення фізичній особі-підприємцю Капуснику Анатолію Миколайовичу (РНОКПП НОМЕР_1 ) заборони на відчуження нежитлової будівлі літ."АБ-1", загальною площею 14,5 кв.м., за адресою по вул. Цементній, 3-А у м. Харкові (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1971732763101).
Ухвалою від 05.05.2026 дану заяву про забезпечення позову прийнято до розгляду в судовому засіданні з викликом сторін. Судове засідання з розгляду заяви про забезпечення позову призначено на 07.05.2026.
У судовому засіданні 07.05.2026 прокурор просила заяву задовольнити.
Позивач та відповідач у дане судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. Про дату, час та місце даного засідання були повідомлені згідно з ч.ч. 5, 7 ст. 6 ГПК України шляхом направлення ухвали від 05.05.2026 в електронній формі до Електронних кабінетів із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи.
З огляду на встановлений частиною 1 статті 140 ГПК України скорочений строк розгляду заяви про забезпечення позову, суд вважає за можливе розглянути заяву про забезпечення позову за відсутності представників позивача та відповідача.
Розглянувши заяву прокурора про забезпечення позову, суд зазначає наступне.
Статтею 136 ГПК України визначено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Зокрема, згідно з пунктом 4 частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.
Суд зазначає, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.
При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.
У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення через, зокрема, зникнення, зменшення за кількістю або погіршення за якістю майна (грошових коштів) тощо на момент виконання рішення.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.09.2018 у справі №910/7141/13.
У рішенні Конституційного Суду України від 31.05.2011 у справі № 4-рп/2011 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв`язку зі статтями 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України вказано, що з метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини цього рішення).
Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя. Забезпечення позову стосується всіх стадій судового провадження (підготовка, призначення, розгляд справи, виконання рішення) і є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в господарському судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для людини рішення, оскільки надає можливість суду до ухвалення рішення в господарській справі вжити заходів до забезпечення реалізації позовних вимог.
Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Виходячи з системного тлумачення зазначених положень, вбачається, що застосування заходів забезпечення позову необхідне через існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в даній справі, а захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі №910/20479/17, від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 23.06.2018 у справі №916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі №922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17, від 26.09.2019 у справі №904/1417/19.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Так, предметом даного спору, серед іншого, є вимоги про визнання за Харківською міською радою права власності на самочинно збудований об`єкт та зобов`язання відповідача передати його територіальній громаді м. Харкова.
Отже, у разі задоволення позовних вимог відповідач втрачає право власності на спірне майно та повинен буде передати його позивачу.
Водночас, як обґрунтовано зазначає прокурор, без встановлення обмежень на час розгляду справи відповідач, як фактичний власник спірного нерухомого майна, може розпорядитися своєю власністю на власний розсуд в будь-який час. Подальше ймовірне відчуження майна на користь інших осіб ускладнить виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Зазначене може призвести до необхідності залучення до участі у справі осіб, прав і інтересів яких стосуватиметься вирішення даного спору, неможливості виконання рішення суду у випадку задоволення позову у зв`язку з наявністю майнового інтересу цих осіб, а також може зумовити необхідність звернення прокурора з іншим позовом для захисту порушених інтересів держави.
Отже, існує реальна загроза того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу заборони на відчуження нежитлової будівлі літ."АБ-1", загальною площею 14,5 кв.м., за адресою по вул. Цементній, 3-А у м. Харкові (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1971732763101) може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення в разі задоволення позову в частині вимог про визнання за Харківською міською радою права власності на самочинно збудований об`єкт та зобов`язання відповідача передати його територіальній громаді м. Харкова.
Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (постанова ВП ВС від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, постанова КГС ВС від 06.12.2023 №917/805/23).
У випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (постанова Об`єднаної палати КГС ВС від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, постанови КГС ВС від 11.12.2023 № 904/1934/23, від 06.12.2023 № 917/805/23).
Заходи забезпечення позову повинні узгоджуватись з предметом та підставами позову, можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати права інших осіб (постанова КГС ВС від 06.12.2023 №917/805/23).
Наявність у відповідача, як власника спірного майна, можливості розпорядитись останнім шляхом вчинення дій (правочинів) щодо відчуження його на користь будь-яких третіх осіб може призвести до неможливості реального поновлення інтересів позивача в межах даної справи, без нових звернень до суду.
Відтак, вказане фактично знівелює мету судового захисту та матиме наслідком не поновлення прав та інтересів держави.
Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Відповідно до частини 4 ст. 137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18).
Спірне нерухоме майно, щодо якого прокурор просить вжити заходи забезпечення позову, повністю відповідає обсягу позовних вимог про визнання права власності та зобов`язання передати майно на користь Харківської міської територіальної громади.
Суд наголошує, що заходи забезпечення позову є тимчасовими на період вирішення спору по суті та застосовуються з метою зупинення вчинення під час розгляду справи дій, які можуть мати відповідні негативні наслідки та можуть призвести до ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених прав позивача, що може бути встановлено лише за результатами розгляду спору по суті, а також виконання майбутнього судового рішення у випадку задоволення позовних вимог.
Крім того, зазначені заходи забезпечення позову не завдадуть шкоди ФОП Капуснику А.М. чи іншим особам, адже не позбавляють відповідача його прав на володіння та користування майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, а лише тимчасово обмежить право розпоряджатися спірним майном, відчужувати його третім особам тощо, а у випадку відмови у даному позові йому не може бути завдано значних збитків, забезпечення позову не створить жодних перешкод у їх відшкодуванні.
За таких обставин, суд вважає за можливе задовольнити заяву прокурора про забезпечення позову.
На підставі викладеного, керуючись статтями 136-140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву Керівника Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області від 05.05.2026 про забезпечення позову задовольнити.
Вжити заходи забезпечення позову шляхом встановлення Фізичній особі-підприємцю Капуснику Анатолію Миколайовичу ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) заборони на відчуження нежитлової будівлі літ."АБ-1", загальною площею 14,5 кв.м., за адресою по вул. Цементній, 3-А у м. Харкові (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1971732763101).
Ухвала господарського суду про забезпечення позову є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.
Стягувачем за цією ухвалою є Керівник Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області (61004, м. Харків, бульв. Гончарівський, 20, Код ЄДРПОУ/Умовний код: 0291010823), боржником є Фізична особа-підприємець Капусник Анатолій Миколайович ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, тобто з 07.05.2026.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Східного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочену (вступну та резолютивну частини) ухвалу або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повної ухвали.
Повна ухвала складена 11.05.2026. 

Суддя     	    	Калантай М.В.