ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2026	м. Дніпро	Справа № 904/450/26	

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінксервіс КР» (50031, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Женевська, буд. 17Б, код ЄДРПОУ 39347555) 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Богем і Ко» (49041, Дніпропетровська область, м. Дніпро, просп. Праці, буд. 16 Д, код ЄДРПОУ 40024865) 
про стягнення 29 648,66 гривень

Суддя Дичко В.О.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінксервіс КР» звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Богем і Ко» про стягнення 29 647,66 грн, у тому числі боргу з урахуванням індексу інфляції в сумі 28 140,11 грн та 3% річних у сумі 1 507,55 гривень.
Судові витрати просить покласти на відповідача.
В обґрунтування позову зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Богем і Ко» неналежним чином виконало зобов`язання за договором-заявкою на виконання транспортних послуг № 2/11 від 2.11.2023 року.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.02.2026 позовну заяву залишено без руху. Позивачу запропоновано протягом 5 днів з дня вручення ухвали суду усунути недолік позовної заяви, а саме: уточнити суму, заявлену до стягнення.
23 лютого 2026 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінксервіс КР» надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. Позивач повідомив, що через технічну помилку у прохальній частині позову до стягнення вказано 29 647,66 грн, тоді як згідно з долученим до позовної заяви розрахунком та обґрунтуванням позову правильною сумою є 29648,66 гривень. Також Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінксервіс КР» подало до суду уточнену позовну заяву.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 904/450/26 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників за наявними в матеріалах справи документами.
Копія ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2026 про відкриття провадження у справі № 904/450/26, що направлена на юридичну адресу відповідача, 18.03.2026 повернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з відміткою Акціонерного товариства «Укрпошта» від 17.03.2026 «за закінченням встановленого терміну зберігання» (поштове відправлення № R067111861665, а.с. 59-62).
За інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю «Богем і Ко» (відповідь № 2358553 від 18.02.2026, а.с. 36-37): 49041, Дніпропетровська область, м. Дніпро, просп. Праці, буд. 16 Д, тобто поштову кореспонденцію суд направив за місцем державної реєстрації відповідача.
У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17.
Крім того, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 указав, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку – суду (близька за змістом правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).
Також суд наголошує, що згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень (далі – Реєстр), є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.
Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.
Таким чином, у Товариства з обмеженою відповідальністю «Богем і Ко» були всі відомості, необхідні для пошуку та відстеження руху справи № 904/450/26, у тому числі можливість отримання такої інформації з відкритого джерела – Єдиного державного реєстру судових рішень.
Також з метою повідомлення відповідача про розгляд справи вчинялись дії щодо повідомлення засобами телефонного зв`язку (телефонограмою) за номером телефону, який значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань як номер телефону для зв`язку з Товариством з обмеженою відповідальністю «Богем і Ко». Особа, яка відповіла на телефонний дзвінок, повідомила, що є керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Богем і Ко», перебуває в лавах Збройних Сил України та повідомить інформацію про розгляд справи відповідальним особам (а.с. 63).
Отже, відповідач вважається таким, що повідомлений про розгляд справи належним чином.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2026 про відкриття провадження у справі № 904/450/26, з урахуванням вимог ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду про відкриття провадження у справі.
Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Богем і Ко» не надходило, поважних причин пропуску зазначеного строку суду також не повідомлено.
Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, що кореспондується з абз. 1 ч. 2 ст. 178 цього Кодексу, у разі ненадання відповідачем відзиву в установлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами
Товариство з обмеженою відповідальністю «Богем і Ко» не скористалось правом подання відзиву на позовну заяву, тому господарський суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.
Ураховуючи предмет та підстави позову в даній справи, суд дійшов висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення, оскільки у відповідача було достатньо часу для подання як відзиву на позовну заяву, так і доказів, у разі їх наявності, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Богем і Ко» не зробило, будь-яких заперечень чи відомостей щодо викладених у позовній заяві обставин відповідач суду також не повідомив.
З огляду на достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, беручи до уваги принципи змагальності сторін та диспозитивності господарського судочинства, передбачені п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та статтями 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, у межах наданих йому повноважень, створив належні умови учасникам судового процесу для реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.
Згідно з ч. 1 ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 «Розгляд справ у порядку спрощеного позовного провадження» цього Кодексу.
Ураховуючи, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Богем і Ко» не скористалось наданим законом правом подання відзиву на позов та доказів, а матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, господарський суд вважає за можливе розглянути справу в порядку ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.
З огляду на режим воєнного стану та повітряні тривоги, в суді встановлено особливий режим роботи й запроваджено певні організаційні заходи. Справу розглянуто в розумний строк, ураховуючи вищевикладені обставини, а також з огляду на необхідність надання учасникам справи часу для реалізації своїх прав.
Ураховуючи приписи ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення підписано без його проголошення.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані письмові докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування в даній справі є обставини укладення договору-заявки на виконання транспортних послуг, порядок надання послуг, умови розрахунку, строк договору, наявність/відсутність прострочення замовника, правомірність/неправомірність нарахування інфляційних втрат та 3% річних.
02 листопада 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінксервіс КР» (надалі – виконавець) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Богем і Ко» (надалі – замовник) уклали договір-заявку на виконання транспортних послуг № 2/11 (а.с. 15, надалі – Договір-заявка).
Згідно з Договором-заявкою маршрут: м. Львів – м. Дніпро.
Дата та час завантаження: 2.11.2023 р.
Дата та час вивантаження: 6.11.2023 р.
Найменування вантажу: банкомати б/в.
Вага вантажу: 20 тонн.
Вантажовідправник: АТ «Райффайзен Банк».
Адреса завантаження: м. Львів, вул. Північна, 1.
Вантажоотримувач: ТОВ «Богем і Ко».
Адреса розвантаження: м. Дніпро, вул. Будівельників, 34.
На підставі Договору-заявки додаткові умови:
- Водій зобов`язаний надати автомобіль під завантаження в справному стані.
- У разі порушення розмірів автомобіля (довжини, ширини, обсягу кузова) – штраф 630гривень.
- У разі неаргументованої відмови від навантаження або неподання автомобіля під навантаження виконавець виплачує замовнику неустойку в сумі 630 грн, в т.ч. ПДВ.
- При затримці надання транспорту під навантаження більш ніж на 1 (одну) годину виконавець виплачує неустойку в розмірі 200 (двісті) гривень.
- Кожна тонна перевантаження автомобіля товаром додатково оплачується замовником в розмірі 150 гривень.
- Нормативний час завантаження 8-12 годин без урахування часу шляху.
- Нормативний час вивантаження 8-12 годин без урахування часу шляху.
- Простій понад норму – 150 грн щодоби.
Якщо автомобіль приходить на місце вивантаження після 15:30 год, вивантаження проводиться на наступний день.
- Якщо автомобіль завантажується в п`ятницю, то вивантаження проводиться в понеділок наступного тижня.
- Виконавець зобов`язаний надати замовнику підтверджену реквізитами та печаткою заявку, свідоцтво про реєстрацію, ліцензію.
Факсимільна копія Договору-заявки має юридичну силу.
- Не виключаємо змін за маршрутами!
- Оплату автопослуг в сумі 33 000 грн за безготівковим розрахунком на протязі трьох днів після вивантаження та надання оригіналів документів гарантуємо.
- За збереження вантажу відповідальність несе водій з моменту завантаження.
Позивач на підставі договору-заявки № 2/11 від 02.11.2023 та акта виконаних робіт № КР-0000684 від 06.11.2023 виставив відповідачу рахунок № КР-0899 від 06.11.2023 (а.с. 17) на оплату транспортних послуг (Україна) м. Львів - м. Дніпро, в кількості одна послуга, на суму 33 000 грн (із ПДВ). 
Також на підставі договору № 2/11 від 02.11.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінксервіс КР» склало акт № КР-0000684 від 06.11.2023 здачі-прийомки виконаних робіт (а.с.16), згідно з яким у відповідності з рахунком № КР-0899 від 06.11.23 станом на 06.11.23 виконавець виконав наступні роботи: транспортні послуги (Україна) м. Львів – м. Дніпро, в кількості одна послуга, на суму 33 000 грн (із ПДВ). 
За надану виконавцем послугу Товариство з обмеженою відповідальністю «Богем і Ко» здійснило часткову оплату, що підтверджується платіжними інструкціями (а.с. 21-23):
- № 2964 від 17.11.2023 на суму 5 000 грн з призначенням платежу: транспортні послуги згідно рахунка № КР-0899 від 06.11.2023 р. у сумі 4 166,67 грн, ПДВ 20% - 833,33 грн;
- № 3261 від 17.06.2024 на суму 3 000 грн з призначенням платежу: транспортні послуги згідно рахунка № КР-0899 від 06.11.2023 р. у сумі 2 500 грн, ПДВ 20% - 500 грн;
- № 3360 від 12.08.2024 на суму 2 000 грн з призначенням платежу: транспортні послуги згідно рахунка № КР-0899 від 06.11.2023 р. у сумі 1 666,67 грн, ПДВ 20% - 333,33 гривень.
28 жовтня 2024 року позивач надіслав засобами поштового зв`язку на юридичну адресу відповідача лист (а.с. 18) із проханням негайно погасити заборгованість у сумі 23 000 грн, а також у строк не пізніше трьох робочих днів з моменту отримання даного листа підписати та завірити печаткою такі документи:
- договір-заявку на виконання транспортних послуг № 2/11 від 2.11.2023 р.;
- акт № КР-0000684 від 06.11.2023 здачі-прийомки виконаних робіт;
- акт звірки взаємних розрахунків між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінксервіс КР» та ТОВ «Богем і Ко» по договору № 2/11 від 02.11.2023 р. станом на 25.10.2024 з кінцевим сальдо на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінксервіс КР» у сумі 23 000 гривень.
Указаний лист повернувся відправнику (а.с. 18-20).
Таким чином, позивач стверджує, що відповідач не виконав у повному обсязі зобов`язання за укладеним Договором-заявкою щодо оплати наданої послуги в сумі 23 000 грн (33 000 грн – 5000грн – 3 000 грн – 2 000 грн), що стало причиною виникнення спору та звернення з позовною заявою до господарського суду.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, об`єктивному та повному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Положення глави 63 «Послуги. Загальні положення» Цивільного кодексу України можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Між сторонами у справі виникли права та обов`язки на підставі укладеного договору-заявки на виконання транспортних послуг.
Згідно зі ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.
Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 916 Цивільного кодексу України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч.ч. 1, 3 ст. 74, ст. 76, ч. 1 ст. 77, ст.ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Отже, обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену у процесуальному законодавстві міру належної поведінки особи, яка бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає у правовідносинах, у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, що мають значення для справи.
Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Товариство з обмеженою відповідальністю «Богем і Ко» не подало до суду докази оплати наданої послуги в сумі 23 000 грн, позов не спростувало.
З огляду на відсутність доказів оплати наданої послуги в повному обсязі та заперечень відповідача, докази, надані Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінксервіс КР» на підтвердження основної заборгованості за Договором-заявкою є більш вірогідними, тому позовна вимога про стягнення основної заборгованості в сумі 23 000 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Також позивач нарахував та заявив до стягнення інфляційні втрати в сумі 5 140,11 грн та 3%річних у сумі 1 508,55 грн (а.с. 25).
На підставі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.
Аналогічні правові висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 646/14523/15-ц та № 703/2718/16-ц, від 18.03.2020 у справі №902/417/18.
За змістом статей 509, 524, 533 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Подібний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц.
За прострочення виконання грошового зобов`язання Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінксервіс КР» на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України розрахувало та заявило до стягнення за період з листопада 2023 року до грудня 2025 року інфляційні втрати в сумі 5 140,11 грн (а.с. 25).
За правовим висновком, викладеним у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в п. 28 постанови від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 наведено формулу, за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" – 100 грн = "ЗБ", де "Х" – залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" – офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн – умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" – залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці).
За наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).
У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%.
Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, необхідно відняти основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду.
Указана правова позиція також викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19.
За результатом перевірки судом здійсненого позивачем нарахування інфляційних втрат (а.с.25) арифметичних помилок не виявлено, тому позовна вимога про стягнення інфляційних втрат у сумі 5 140,11 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Також Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінксервіс КР» розрахувало та просить суд стягнути 3% річних за загальний період з 09.11.2023 до 15.01.2026 у сумі 1 508,55 грн (а.с. 25).
Однак позивач неправильно визначив період прострочення, оскільки згідно з додатковими умовами Договору-заявки оплата автопослуг у сумі 33 000 грн здійснюється за безготівковим розрахунком на протязі трьох днів після вивантаження.
На підставі Договору-заявки (а.с. 15) дата та час вивантаження: 6.11.2023 р., тому замовник мав сплатити за надану транспортну послугу у строк до 09.11.2023 включно, відповідно прострочення настало з 10.11.2023 року.
Таким чином, 3% річних за період з 10.11.2023 до 31.12.2023 становлять 98,30 грн (23 000грн * 3% * 52 дні : 365 днів : 100%).
За інші періоди 3% річних нараховані правильно.
Отже, 3% річних за загальний період з 10.11.2023 до 15.01.2026 становлять 1 506,66 грн (98,30 грн + 690 грн + 718,36 гривень).
З урахуванням установлених обставин, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, тому з Товариства з обмеженою відповідальністю «Богем і Ко» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінксервіс КР» підлягають стягненню 29 646,77 грн, у тому числі основна заборгованість у сумі 23 000 грн, інфляційні втрати в сумі 5 140,11 грн та 3%річних у сумі 1 506,66 гривень.
Щодо розподілу судових витрат у справі суд зазначає таке.
Згідно з ч. 1, пп. 1 п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується сума в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» установлено з 1січня 2026 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб у сумі 3 328 гривень.
З огляду на позовну заяву майнового характеру (стягнення 29 648,66 грн), судовий збір мав бути сплачений у сумі 2 662,40 грн (3 328 грн х 0,8).
Як убачається з платіжної інструкції № 55 від 14.01.2026 (а.с. 6, 27), позивач сплатив судовий збір у сумі 3 328 грн, тобто в більшому розмірі, ніж установлено законом.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Суд відзначає, що у зв`язку з внесенням Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінксервіс КР» судового збору в більшому розмірі, ніж установлено законом, судовий збір у сумі 665,60 грн (3 328 грн – 2 662,40 грн) підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України в порядку, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» (за ухвалою суду після надходження відповідного клопотання).
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору в сумі 2 662,23 грн покладаються на відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями 2, 3, 20, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінксервіс КР» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Богем і Ко» про стягнення 29 648,66 грн – задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Богем і Ко» (49041, Дніпропетровська область, м. Дніпро, просп. Праці, буд. 16 Д, код ЄДРПОУ 40024865) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінксервіс КР» (50031, Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, вул. Женевська, буд. 17Б, код ЄДРПОУ 39347555) 29 646,77 грн (двадцять дев`ять тисяч шістсот сорок шість гривень 77 копійок), у тому числі основну заборгованість у сумі 23 000грн (двадцять три тисячі гривень 00 копійок), інфляційні втрати в сумі 5 140,11 грн (п`ять тисяч сто сорок гривень 11 копійок), 3% річних у сумі 1 506,66 грн (одна тисяча п`ятсот шість гривень 66 копійок), судовий збір у сумі 2 662,23 грн (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 23копійки).
3. У задоволенні решти позовної заяви – відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або ухвалення постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення суду.
Повне рішення суду складено 22.06.2026.

Суддя В.О. Дичко