РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2026 року 	справа № 580/2380/26 	
	м. Черкаси 	

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гайдаш В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
встановив:
11 березня 2026 року до Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить:
- визнати протиправною дію Військової частини НОМЕР_1 , яка проявилася у наданні недостовірної інформації, а саме, у тому, що посадові особи зазначеної військової частини НОМЕР_1 у відповіді військової частини НОМЕР_1 від 17 лютого 2025 року №2629/17/24 вказали, що датою включення позивача до плану переміщення є 24 квітня 2025 року, а також у тому, що посадові особи зазначеної військової частини НОМЕР_1 надали позивачу план переміщення від 24 квітня 2025 року з інформацією, яка станом на дату (24 квітня 2025 року) створення плану переміщення нікому не могла бути відома (про те, шо військове звання майор позивачу було присвоєно 10 травня 2025 року);
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 надати позивачу план переміщення, який містить достовірну інформацію (початок перебігу строку звернення до суду я пов`язую із 25 лютого 2026 року – датою, коли мені надійшла відповідь військової частини НОМЕР_1 від 17 лютого 2026 року №2629/17/24, дану бездіяльність я не оскаржував в позасудовому порядку, шестимісячний строк оскарження в судовому порядку спливає 25 серпня 2026 року).
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 31 серпня 2025 року звернувся до військової частини НОМЕР_1 із запитом на інформацію від 31 серпня 2025 року, проте відповідач у встановленний законодавством строк відповідь на запит не вручив позивачу, у зв`язку з чим він звернувся до суду. Рішенням суду зобов`язано військову частину НОМЕР_1 надати ОСОБА_1 відповідь на його запит від 31.08.2025 відповідно до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації». 25 лютого 2026 року позивачу відповідач надав відповідь від 17 лютого 2025 року №2629/17/24, якою проінформовано про те, що його було включено до плану переміщення осіб офіцерського складу від 24 квітня 2025 року, а до відповіді було додано завірену копію плану переміщення від 24 квітня 2025 року. Проте у наданому плані переміщення зазначено, що датою присвоєння позивачу військового звання майор є 10 травня 2025 року зазначено, в той час як сам план періщення датований 24 квітня 2025 року. Позивач вважає, що відповідь відповідача від 17 лютого 2025 року №2629/17/24 містить недостовірну інформацію, тобто відповідач здійснив протиправну дію, ввівши його в оману, зазначивши у своїй відповіді, що позивача до плану переміщення осіб офіцерського складу було включено 24 квітня 2025 року, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 16.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
Представник відповідача подав через систему «Електронний суд» 25.03.2026 відзив в якому зазначив, що на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20.11.2025 у справі № 580/10367/25 військовою частиною НОМЕР_1 підготовлено відповідь за вих. №2629/17/24 від 17.02.2026, яку позивачу. У вище зазначеній відповіді повідомлено, що позивача було включено до плану переміщення осіб офіцерського складу від 24.04.2025 за вих. № 2/1/203/1 на підставі рішення командира військової частини НОМЕР_1 та направлено на затвердження командувачу військ оперативного командування “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”. Представник відповідача зазначає, що план переміщення від 24.04.2025 за вих. № 2/1/203/1 не є рішенням органу державної влади, нормативним актом чи актом індивідуальної дії та не створює, не припиняє права та обов`язки особи, а лише фіксує певні обставини. У відзиві представник зазначає, що позивачем фактично позовні вимоги зводяться до оскарження інформації, викладеної у плані переміщення осіб офіцерського складу від 24.04.2025 за вих. № 2/1/203/1. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
30.03.2026 на адреси суду через систему «Електронний суд» позивач надіслав додаткові пояснення у справі, в яких зазначив, що він оскаржує зміст плану переміщення, який було надано відповідачем на виконання зазначеного вище рішення суду, а також зміст відповіді відповідача від 17 лютого 2026 року №2629/17/24, оскільки у цих документах міститься інформація, яка не могла бути відомою станом на 24 квітня 2025 року.
Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив таке.
ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_1 із запитом на інформацію від 31 серпня 2025 року, у якому просив: 
- надати йому завірену належним чином копію згаданого вище плану переміщення (або витяг із нього в тій частині, яка стосується його інтересів);
- проінформувати про причини включення його до згаданого вище плану переміщення для мого переміщення із посади старшого офіцера групи впровадження та супроводження інформаційних (автоматизованих) систем штабу військової частини НОМЕР_1 ; 
- надати завірені належним чином копії документів, які стали підставою для включення його до згаданого вище плану переміщення для переміщення із посади старшого офіцера групи впровадження та супроводження інформаційних (автоматизованих) систем штабу військової частини НОМЕР_1 . Відповідь просив надати на паперових носіях шляхом направлення відповіді на поштову адресу, що зазначена у запиті.
У встановленний чинним законодавством України термін відповідь військова частина НОМЕР_1 на запит на інформацію від 31.08. 2025 року позивачу не надала.
Позивач 13.09.2025 року звернувся до суду з позовною заявою.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 20.11.2025 позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо надання у встановлений Законом України «Про доступ до публічної інформації» строк відповіді на запит ОСОБА_1 31.08.2025. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) надати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) відповідь на його запит від 31.08.2025 відповідно до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації».
Військовою частиною НОМЕР_1 на виконання рішення суду надано позивачу відповідь за від 17.02.2026 №2629/17/24, в якій зазначено, що позивача включено до плану переміщення осіб офіцерського складу від 24.04.2025 за вих. № 2/1/203/1 на підставі рішення командира військової частини НОМЕР_1 та направлено на затвердження командувачу військ оперативного командування “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”.
Також даним листом позивачу роз`яснено нормативно-правове регулювання порядку переміщення у Збройних Силах України та додана належним чином завірена копія плану переміщення осіб офіцерського складу від 24.04.2025 за вих. № 2/1/203/1.
Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд зазначає.
Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У статті 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначений Законом України «Про доступ до публічної інформації».
Статтею 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» (далі – Закон №2939-VI) визначено, що публічна інформація – це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Статтею 3 Закону №2939-VI визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема: обов`язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом, визначення розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє, максимальне спрощення процедури подання запиту та отримання інформації.
Відповідно до положень ст. 5 Закону №2939-VI одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію.
Згідно з ст. 12 Закону №2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації – фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.
Відповідно до частини 1 статті 13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання Частиною 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону №2939-VI запит на інформацію – це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 14 Закону № 2939-VI розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Частиною 2 статті 19 Закону № 2939-VI передбачено, що запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Відповідно до частин 1, 2 та 4 ст. 20 Закону №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Приписами ч. 1 ст. 22 Закону №2939-VI передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.
Відповідно до частини 2 ст. 22 Закону № 2939-VI - відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.
Статтею 23 Закону №2939-VI врегульовано, що рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.
Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.
Системний аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що орган, до якого направлена заява громадянина, зобов`язаний об`єктивно і вчасно її розглянути, перевірити викладені в ній факти, прийняти рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечити його виконання, а також повідомити громадянина про наслідки розгляду такої заяви.
Таким чином, враховуючи вищезазначені норми, суд констатує, що відповідно до Закону № 2939-VI кожна особа має право скористатися своїм правом на подання інформаційного запиту, якому кореспондує обов`язок розпорядника інформації надати на нього відповідь.
Оцінюючи встановлені обставини справи у їх сукупності та надані сторонами докази, суд зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 20.11.2025 у справі 580/10367/25 позивачу 25.02.2026 надійшла відповідь військової частини НОМЕР_1 від 17.02.2025 №2629/17/24, якою проінформовано позивача, що його було включено до плану переміщення осіб офіцерського складу від 24.04.2025, а до відповіді було додано завірену копію плану переміщення від 24.04.2025 року. 
Разом з тим, позивач в позові просить визнати протиправною дію військової частини НОМЕР_1 , яка проявилася у наданні недостовірної інформації, а саме, у тому, що посадові особи зазначеної військової частини НОМЕР_1 у відповіді військової частини НОМЕР_1 від 17.02.2025 №2629/17/24 вказали, що датою включення позивача до плану переміщення є 24 квітня 2025 року, а також у тому, що посадові особи зазначеної військової частини НОМЕР_1 надали позивачу план переміщення від 24 квітня 2025 року з інформацією, яка станом на дату (24 квітня 2025 року) створення плану переміщення нікому не могла бути відома (про те, шо військове звання майор позивачу було присвоєно 10 травня 2025 року).
Фактично позовні вимоги зводяться до оскарження інформації, викладеної у плані переміщення осіб офіцерського складу від 24.04.2025 за вих. № 2/1/203/1.
Відповідно до статті 4 КАС України, індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк. З огляду на вищевикладене, суд зазначає, що план переміщення від 24.04.2025 за вих. № 2/1/203/1 не є рішенням органу державної влади, нормативним актом чи актом індивідуальної дії та не створює, не припиняє права та обов`язки особи, а лише фіксує певні обставини.
Крім того, суд наголошує, що позивач не просить визнати протиправним чи скасувати план переміщення від 24.04.2025 за вих. № 2/1/203/1, а оскаржує зміст плану переміщення, який було надано відповідачем на виконання зазначеного вище рішення суду, а також зміст відповіді відповідача від 17 лютого 2026 року №2629/17/24, оскільки у цих документах міститься інформація, яка не могла бути відомою станом на 24 квітня 2025 року, а тому, як відповідь відповідача від 17 лютого 2026 року №2629/17/24, в тій частині, якою позивача проінформовано про те, що його було включено до плану переміщення 24 квітня 2025 року, так і зазначений план переміщення містять недостовірну інформацію, а саме, дату формування плану переміщення – 24 квітня 2025 року.

Відповідно до статті 77 КАС України обов`язок доказування обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, покладається на позивача.
Окрім цього, суд зазначає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Суд зазначає, що позивач фактично не згідний з інформацією, зазначеній в плані переміщення від 24.04.2025 за вих. № 2/1/2031/ наданому йому на виконання рішення суду.
З даного приводу суд зазначає, що питання законності плану переміщення від 24.04.2025 за вих. № 2/1/2031/ не є предметом спору у даній справіі, цим обставинам не може бути надана оцінка судом в межах спірних правовідносин при розгляді даного спору, а тому суд дійшов про відмову узадоволені позову у цій частині. 
Що стосується позовної вимоги зобов`язати військову частину НОМЕР_1 надати позивачу план переміщення, який містить достовірну інформацію, суд зазначає наступне.
З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що військова частина НОМЕР_1 надала ОСОБА_1 інформацію, яка міститься у плані перемішення офіцерського складу, будь яку іншу інформацію, окрім тої, що вказана у плані переміщення, матеріали справи не містять, крім того ні позивач ні відповідач іншої інформації не надали. 
Суд враховує, що відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Безспірно, в силу вимог ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають. 
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, відтак такий не сплачувався, а отже не підлягає відшкодуванню.
Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 139, 180, 192-194, 205, 241-246, 251, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя 	Віталіна ГАЙДАШ