Справа № 953/5066/26
н/п 2-а/953/116/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
16 червня 2026 року м.Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді – Демченко С.В.,
за участю:
позивача – ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання – Тюльпа Я.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Харкові у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
установив:
22 квітня 2026 року адвокат Голован Я.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правничої допомоги особам від 20 квітня 2026 року № 5-20-2026-000497, засобами «Електронний суд» звернувся до суду з адміністративною позовною заявою до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції, в якій просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 7016597 від 13 квітня 2026 року, а провадження по справі - закрити.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 13 квітня 2026 року поліцейський 2 взводу 4 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Козир О.А. склав стосовно ОСОБА_1 постанову серії ЕНА №7016597, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП за те, що позивач 13 квітня 2026 року об 11 годині 50 хвилин керував транспортним засобом в м. Харкові по вул. 92-ї Бригади, біля будинку 29, не маючи при цьому права керування таким транспортним засобом, чим порушив вимоги п.2.1.а. ПДР України. Позивач вважає вказану постанову незаконною, оскільки в ній не зазначено, на підставі яких доказів або відомостей встановлено відсутність у ОСОБА_1 права керування транспортним засобом. Враховуючи викладене просив суд скасувати зазначену постанову. 
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2026 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін.
06 травня 2026 року на адресу суду від представника відповідача ДПП Ільченко Є.С. надійшов відзив на позовну заяву, в якій просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що 13 квітня 2026 року близько 11 години 50 хвилин за адресою: м. Харків, вул. 92-ї бригади, 29, екіпажем УПП в Харківській області ДПП на підставі вимог п. 10 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» був зупинений транспортний засіб під керуванням позивача. Під час перевірки відомостей інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» патрульними поліції було встановлено, що 15 травня 2024 року щодо позивача був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 112596 за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 жовтня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Відповідно до відомостей з реєстру судових рішень постанова Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 жовтня 2024 року у справі № 210/5072/24 набрала законної сили 22 жовтня 2024 року. Отже, строк позбавлення позивача права керування транспортними засобами сплинув 22 жовтня 2025 року. Разом з тим, під час перевірки відповідних відомостей за державними інформаційними ресурсами через чергову частину інспектор встановив відсутність права керування транспортними засобами у позивача, у зв`язку з чим стосовно позивача була складена оскаржувана постанова. Зазначила, що повернення посвідчення водіям, позбавленим права керування транспортними засобами, регулюється Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 року № 340 та Інструкцією «Про порядок приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водія», затвердженою наказом МВС від 07.12.2009 № 515. Повернення посвідчень водія особам, позбавленим права на керування транспортними засобами (крім осіб, позбавлених права на керування транспортними засобами за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 126 КУпАП), здійснюється після складання теоретичного і практичного іспитів на право керування транспортними засобами всіх категорій, зазначених у посвідченні водія, що повертається. Особам, позбавленим права на керування транспортними засобами за керування такими засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, посвідчення водія повертається після обов`язкового проходження позачергового медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту. Зазначене кореспондується з п. 7 розділу о XII Інструкції № 515, де зазначено, що особам, позбавленим права керування транспортними засобами за керування такими засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, посвідчення водія повертається після обов`язкового проходження позачергового медичного огляду та складання теоретичного і практичного іспитів з урахуванням вимог пункту 6. Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що позивач, як особа, яка була позбавлена права керування транспортними засобами за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, після закінчення строку позбавлення був зобов`язаний пройти обов`язковий позачерговий медичний огляд та скласти теоретичний і практичний іспити. Відтак, враховуючи вищенаведені норми законодавства, повернення позивачу права керування транспортними засобами обумовлене обов`язковим проходженням медичного огляду та повторним складанням теоретичного та практичного іспитів . на право керування транспортним засобом всіх категорій, зазначених у посвідченні водія Оскільки позивач не вжив необхідних заходів щодо повернення йому права керування транспортними засобами, після позбавлення такого права, тому станом на 19 вересня 2024 року останні не мав права керування транспортним засобом будь-якої категорії. Таким чином дії працівників поліції, які були спрямовані на притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП є правомірними.
29 травня 2026 року на адресу суду від представника відповідача ДПП Ільченко Є.С. надійшло клопотання про долучення доказів.
03 червня 2026 року на адресу суду від представника позивача – адвоката Голована Я.І. надійшла відповідь на відзив, в якій зазначив, що позивач є військовослужбовцем та в момент зупинки керував транспортним засобом NISSAN X-TRAIL KE110FJ СЛОВЕНСЬКА РЕСПУБЛІКА. Отже, розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126 КУпАП здійснено з порушенням правил підвідомчості, визначених статтями 222, 235-1 КУпАП, у зв`язку з чим прийнята відповідачем постанова про притягнення до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню.
08 червня 2026 року на адресу суду від представника відповідача ДПП Ільченко Є.С. надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначила, що позивач не надав суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що на момент вчинення адміністративного правопорушення він керував транспортним засобом Збройних Сил України, іншого військового формування, а також того, що керування транспортним засобом здійснювалося ним під час виконання службових обов`язків, а тому посилання позивача на статтю 235-1 КУпАП є необґрунтованими, оскільки жодної з обов`язкових умов для застосування зазначеної норми ним не доведено.З матеріалів справи вбачається, що адміністративне правопорушення було вчинено під час керування транспортним засобом NISSAN X-TRAIL, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Зі змісту відеозаписів, долучених до матеріалів справи, не вбачається, що позивач надавав працівникам поліції документи, які свідчать про виконання ним службових обов`язків або про те, що він керує військовим транспортним засобом. Посилалась на те, що у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2025 року у справі № 953/7533/24 суд дійшов висновку, що за загальним правилом справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 126 КУпАП, розглядаються саме органами Національної поліції, а сам по собі статус військовослужбовця не свідчить про відсутність у Національної поліції повноважень на розгляд відповідної справи.
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Зазначив, що він є військовослужбовцем, тому справу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 126 КУпАП стосовно нього повинна була розглядати військова інспекція безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, а не працівники поліції. Посилався на те, що він дійсно був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, проте посвідчення водія у нього не забирали. Крім того, відповідно до відомостей, відображених у застосунку «Дія», його посвідчення водія є чинним.
Представники відповідачів Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції у судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, про місце, день та час судового засідання були повідомлені своєчасно та належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не подавали.
Суд, вислухавши доводи позивача, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, дійшов такого висновку.
Суд встановив, що 13 квітня 2026 року поліцейський 2 взводу 4 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області Козир О.А. виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 7016597, на підставі якої ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та на нього накладений штраф у розмірі 3400 гривень.
Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 13 квітня 2026 року об 11 годині 50 хвилини керував автомобілем NISSAN X-TRAIL KE110FJ СЛОВЕНСЬКА РЕСПУБЛІКА, у м. Харкові по вул. 92-ї Бригади біля будинку № 29, з номерним знаком, який не відповідає цьому транспортному засобу та, не маючи права керування транспортним засобом, чим порушив п. 2.1 а ПДР – керування транспортним засобом особою, яка не має права керування транспортним засобом.
Зі змісту посвідчення водія серії НОМЕР_2 , вбачається, що ОСОБА_1 має право керувати транспортними засобами категорії В.
З долученої до матеріалів справи копії довідки т.в.о. командира в/ч НОМЕР_3 ОСОБА_2 № 9248 від 31 липня 2025 року вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за мобілізацією у в/ч НОМЕР_3 .
Приписами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
За змістом ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 7 КУпАП гарантовано, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Нормами ст. 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, - чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (ПДР України). Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з п. 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.
Притягнути до адміністративної відповідальності можна лише ту особу, яка вчинила дії, що мають ознаки адміністративного правопорушення, та яка є або може бути суб`єктом адміністративного правопорушення.
Притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема поліцейського, а також встановлення ним факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена законодавством.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведеним конституційним положенням кореспондує частина перша статті 8 Закону України «Про Національну поліцію».
Згідно з п. 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
За змістом статті 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, зокрема частина перша, друга і четверта статті 126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.
З системного аналізу вищенаведених норм права, суд дійшов висновку, що право працівників поліції перевіряти наявність посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, чинний страховий поліс про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.
Обов`язки учасників дорожнього руху, а також підстави та порядок притягнення до відповідальності за їх порушення передбачені Законом України «Про дорожній рух», Правилами дорожнього руху та Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Закон України «Про дорожній рух» визначає правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища.
Згідно зі ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Згідно з пунктом 1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 7016597 від 13 квітня 2026 року, ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, за порушення п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху.
Частина 2 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Відповідно до пункту 2.1 «а» Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
З наведеного слідує, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
З матеріалів справи вбачається, що оскаржуваною постановою позивач притягнутий до відповідальності за керування транспортним засобом, не маючи при цьому посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про Національну поліцію", поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію" поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
В силу положень ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення.
Згідно з ч. 1 ст. 75 КАС України достовірним є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а ч. 1, 2 ст. 76 КАС України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та суд вирішує питання про достатність доказів відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Як установлено дослідженими по справі доказами та безпосередньо підтверджено у судовому засіданні позивачем, що постановою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 жовтня 2024 року у справі № 210/5072/24  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік
Постанова Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 жовтня 2024 року набрала законної сили 22 жовтня 2024 року.
Відповідно до приписів статті 317-1 КУпАП виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія.
Особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.
Якщо посвідчення водія не було тимчасово вилучено в порядку, передбаченому статтею 265-1 цього Кодексу, особа, позбавлена права керування транспортним засобом, зобов`язана негайно здати посвідчення водія до уповноважених органів Національної поліції.
У разі виявлення в особи посвідчення водія, яке підлягає здачі, його вилучення здійснюється поліцейським.
Після закінчення строку позбавлення права керування транспортним засобом посвідчення водія повертається в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 20 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 340 від 08.05.1993, позбавлення водіїв права на керування транспортними засобами здійснюється відповідно до законодавства.
Рішення суду про позбавлення права на керування транспортними засобами, яке набрало законної сили, протягом трьох робочих днів із моменту його отримання/винесення надсилається посадовою особою Національної поліції до територіального сервісного центру МВС за адресою задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) на території України особи, зазначеної в цьому рішенні. Доступ до судових рішень за умов технічної реалізації може забезпечуватися шляхом електронної інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром судових рішень і Єдиним державним реєстром МВС.
Повернення посвідчень водія особам, позбавленим права на керування транспортними засобами (крім осіб, позбавлених права на керування транспортними засобами за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення), здійснюється після складення теоретичного і практичного іспитів. У разі коли в посвідченні водія зазначено дві або більше категорій на право керування транспортними засобами теоретичний, практичний іспити складаються за вищою із категорій, зазначених у посвідченні водія, що повертається.
Особам, позбавленим права на керування транспортними засобами за керування такими засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, посвідчення водія повертається після обов`язкового проходження позачергового медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту.
Із змісту наведених норм слідує, що чинним законодавством чітко визначено, що особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.
З огляду на викладене, ОСОБА_1 вважається особою позбавленою права керування транспортним засобом з 22 жовтня 2024 року - дата набрання законної сили постановою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 жовтня 2024 року у справі № 210/5072/24, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та йому призначено адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
За таких обставин, враховуючи приписи статті 317-1 КУпАП та Положення № 340, позивач зобов`язаний був здати своє посвідчення водія до уповноважених органів Національної поліції. Однак, доказів на підтвердження того, що позивач дотримався встановленого порядку та виконав вимогу щодо здачі посвідчення, суду надано не було.
Норма статті 317-1 КУпАП щодо обов`язкової здачі посвідчення водія до органів Національної поліції є імперативною та спрямована на реальне забезпечення виконання покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом.
Відповідно до порядку, визначеного Положенням № 340, особи, позбавлені права керування транспортними засобами за керування у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, відповідно до законодавства, можуть повернути своє посвідчення лише після обов`язкового проходження медичного огляду та складання теоретичного і практичного іспитів.
Позивач не надав жодних доказів дотримання цієї процедури, зокрема, підтверджень проходження позачергового медичного огляду та складання відповідних іспитів.
Разом з тим, відповідно до інформації, наданої РСЦ ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях (Філія ГСЦ МВС) на запит заступника начальника УПП в Харківській області від 19 травня 2026 року № 5753/41/14/2-2026, відповідно до даних з Єдиного державного реєстру МВС, інформація щодо факту звернення до сервісних центрів МВС з питань поновлення права керування транспортними засобами, та складання теоретичного або практичного іспитів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутня. Додатково повідомлено, що відповідно до рішення Металургійного районного суду м. Кривого Рогу від 10 жовтня 2022 року ОСОБА_1 позбавлено права керування транспортними засобами на 12 місяців. Позбавлення дійсне по теперішній час. 
При цьому, Положення № 340 щодо обов`язкового медичного огляду та повторного складання іспитів (теоретичного та практичного) є необхідним запобіжним механізмом, адже медичний контроль спрямований на виявлення можливих залежностей та підтвердження придатності особи до безпечного керування за станом здоров`я, а складення теоретичного і практичного іспитів гарантують, що особа, яка тривалий час була позбавлена права керування транспортним засобом, не втратила відповідних навичок та знає актуальні норми ПДР.
Враховуючи наведене, суд зазначає, що на момент винесення оскаржуваної постанови позивач був позбавлений права керування транспортними засобами, у встановленому чинним законодавством порядку таке право не відновив та не мав законних підстав керувати автомобілем.
На підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення сторона відповідача до відзиву на позовну заяву долучила записи з бодікамери поліцейського.
Переглядом наданих відеофайлів встановлено, що на них зафіксовано факт керування позивачем транспортним засобом у час, коли він не мав на це законного права, що є порушенням відповідних норм законодавства.
Суд відхиляє доводи позивача про те, що оскільки права за рішенням суду у нього не вилучалися, то на момент складення постанови він мав право керувати транспортним засобом, оскільки Положенням № 304 визначено, що позбавлення права на керування транспортними засобами діє автоматично з моменту набрання законної сили рішенням суду. Вилучення посвідчення не є умовою для виникнення цього права. 
Отже, наявність або відсутність фізичного вилучення посвідчення не впливає на дію самого рішення суду, яке є чинним і зобов`язуючим для особи.
Тож, навіть якщо посвідчення водія не було вилучене, це не анулює правові наслідки позбавлення права керування транспортними засобами, встановлені судовим рішенням. Отже, позивач не мав законного права на керування транспортним засобом в період, коли він був позбавлений цього права, незалежно від факту вилучення посвідчення.
Відповідач довів, що позивач був законно притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Доводи позивача про те, що він є військовослужбовцем, а тому відповідно до статті 235-1 КУпАП складати матеріали та розглядати справу стосовно нього повинна була Військова інспекція безпеки дорожнього руху, суд до уваги не бере, оскільки відповідно до статті 235-1 КУпАП військова інспекція безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України розглядає справи про вчинені водіями військових транспортних засобів - військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів, а також працівниками Збройних Сил України під час виконання ними службових обов`язків правопорушення, передбачені частинами першою, четвертою і п`ятою статті 121, статтею 121-1, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 122, частиною першою статті 123, статями 124-1 - 126, статтею 132-1 цього Кодекс
З аналізу наведених норм КУпАП вбачається, що військовій інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України підвідомчі справи про адміністративні правопорушення, вчинені водіями - військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів під час керування ними транспортними засобами Збройних Сил України.
При цьому положення статті 235-1 КУпАП вказують на те, що військовій інспекції підвідомчі усі справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 126 КУпАП щодо водіїв військових транспортних засобів - військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, під час керування ними транспортними засобами Збройних Сил України, а щодо інших працівників Збройних Сил України - тільки під час виконання ними службових обов`язків.
У інших випадках, повноваження щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачених статтею 126 КУпАП, належить органам Національної поліції.
Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що під час розгляду стосовно нього справи про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 126 КУпАП він виконував службові обов`язки та автомобіль, яким він керував є військовим транспортним засобом та відноситься до Збройних Сил України.
При вказаних обставинах, суд вважає, що оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення стосовно позивача винесена відповідно до вимог чинного законодавства, а заявлені вимоги та викладені позивачем доводи є безпідставними та необґрунтованими, тому в задоволенні позову слід відмовити.
З урахуванням положень статті 139 КАС України, а також беручи до уваги те, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, судові витрати позивача слід залишити без відшкодування.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 9, 72-78, 242, 243, 244, 246, 286 КАС України, суд
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач – Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: м. Харків, вул. Шевченка, буд. 315-а.
Відповідач - Департамент патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції, код ЄДРПОУ: 40108646, місцезнаходження: м. Київ, вул. Федора Ернста, 3.
Повний текст рішення складений та підписаний 16 червня 2026 року.
Суддя С. В. Демченко