ЄУН 932/663/26
Провадження № 3/932/1463/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

02 липня 2026 року суддя Шевченківського районного суду міста Дніпра Петунін Ігор Владиславович, за участю прокурора Дубовика О. І., захисників Тиховліса В. Р., Машошиної А. О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Управління проведення повних перевірок Національного агентства з питань запобігання корупції про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянки України, місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 
за ч. 4 ст. 1726 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду міста Дніпра з Управління проведення повних перевірок Національного агентства з питань запобігання корупції надійшов протокол про адміністративне правопорушення № 41-01/1/26 від 09.01.2026 у відношенні ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 1726 КУпАП, згідно з яким ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника організаційного відділу апарату Луганської обласної державної адміністрації (далі – Луганська ОДА), 14.03.2024, як суб`єкт декларування, відповідно до положень ст.ст. 3, 45 Закону України «Про запобігання корупції» (далі – Закон) у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічній за 2023 рік (далі – декларація), яка подана до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі – Реєстр), зазначила завідомо недостовірні відомості, які відрізняються від достовірних на загальну суму 1800876,27 грн, чим не дотримала вимог п.п. 7, 8 ч. 1 ст. 46 Закону.
Під час повної перевірки декларації встановлено, що ОСОБА_1 у розділі 2.2 «Інформація про членів сім`ї суб`єкта декларування» декларації не зазначила відомості про члена її сім`ї ОСОБА_2 – особу, яка спільно проживає та не перебуває у шлюбі.
ОСОБА_2 відповідно до положень п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 та абз. 1 ч. 1 ст. 45 Закону є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону та який зобов`язаний щорічно подавати декларацію. ОСОБА_2 подав декларацію за 2023 рік 22.03.2024, в якій відобразив у розділах 2.1 та 3 декларації місце проживання аналогічно, як у суб`єкта декларування, а саме: АДРЕСА_2 .
Разом з тим, відповідно до пояснень сусідів ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та власника квартири ( ОСОБА_5 та його дружини ОСОБА_6 ), наданих співробітникам ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ведуть спільне сімейне життя та спільний побут з липня 2023 року.
Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_7 спільно проживали на останній день звітного періоду та впродовж 30 календарних днів, що передували останньому дню звітного періоду, що передує року подання декларації, як особи, які проживають разом та не перебувають у шлюбі.
Зважаючи на дату і час подання ОСОБА_1 декларації, вона була обізнана з об`єктами та активами, які задекларував ОСОБА_2 .
Так, за результатами перевірки встановлено, що при складанні та поданні декларації ОСОБА_1 зазначила недостовірні відомості на загальну суму 1800876,27 грн, тобто такі, розмір яких перевищує 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на дату подання декларації (14.03.2024), зокрема, вказала відомості, які не відповідають дійсності, про свої активи, та не відобразила активи, які належать на праві власності ОСОБА_2 , у розділах 11 «Доходи, у тому числі подарунки» та 12 «Грошові активи» декларації, чим не дотримала вимог п.п. 7, 8 ч. 1 ст. 46 Закону. Днем виявлення вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 1726 КУпАП, слід вважати дату складення Довідки про результати проведення повної перевірки декларації (05.09.2025).
Своїми діями ОСОБА_1 , порушуючи вимоги п.п. 7, 8 ч. 1 ст. 46 Закону, подала завідомо недостовірні відомості у декларації, щорічній за 2023 рік, які відрізняються від достовірних на загальну суму 1800876,27 грн, що становить розмір від 150 до 750 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 1726 КУпАП – подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Крім цього, до Шевченківського районного суду міста Дніпра з Управління проведення повних перевірок Національного агентства з питань запобігання корупції надійшов протокол про адміністративне правопорушення № 41-01/2/26 від 09.01.2026 у відношенні ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 1726 КУпАП, згідно з яким ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника організаційного відділу апарату Луганської обласної державної адміністрації (далі – Луганська ОДА), 14.03.2024, як суб`єкт декларування, відповідно до положень ст.ст. 3, 45 Закону України «Про запобігання корупції» (далі – Закон) у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічній за 2023 рік (далі – декларація), яка подана до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі – Реєстр), зазначила завідомо недостовірні відомості, які відрізняються від достовірних на загальну суму 2064549,97 грн, чим не дотримала вимог п.п. 7, 8 ч. 1 ст. 46 Закону.
Під час повної перевірки декларації встановлено, що ОСОБА_1 у розділі 2.2 «Інформація про членів сім`ї суб`єкта декларування» декларації не зазначила відомості про члена її сім`ї ОСОБА_2 – особу, яка спільно проживає та не перебуває у шлюбі.
ОСОБА_2 відповідно до положень п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 та абз. 1 ч. 1 ст. 45 Закону є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону та який зобов`язаний щорічно подавати декларацію. ОСОБА_2 подав декларацію за 2023 рік 22.03.2024, в якій відобразив у розділах 2.1 та 3 декларації місце проживання аналогічно, як у суб`єкта декларування, а саме: АДРЕСА_2 .
Разом з тим, відповідно до пояснень сусідів ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та власника квартири ( ОСОБА_5 та його дружини ОСОБА_6 ), наданих співробітникам ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ведуть спільне сімейне життя та спільний побут з липня 2023 року.
Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_7 спільно проживали на останній день звітного періоду та впродовж 30 календарних днів, що передували останньому дню звітного періоду, що передує року подання декларації, як особи, які проживають разом та не перебувають у шлюбі.
Зважаючи на дату і час подання ОСОБА_1 декларації, вона була обізнана з об`єктами та активами, які задекларував ОСОБА_2 .
Так, за результатами перевірки встановлено, що при складанні та поданні декларації ОСОБА_1 зазначила недостовірні відомості на загальну суму 2064549,97 грн, тобто такі, розмір яких перевищує 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на дату подання декларації (21.03.2025), зокрема, вказала відомості, які не відповідають дійсності, про свої активи, та не відобразила активи, які належать на праві власності ОСОБА_2 , у розділах 11 «Доходи, у тому числі подарунки» та 12 «Грошові активи» декларації, чим не дотримала вимог п.п. 7, 8 ч. 1 ст. 46 Закону. Днем виявлення вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 1726 КУпАП, слід вважати дату складення Довідки про результати проведення повної перевірки декларації (05.09.2025).
Своїми діями ОСОБА_1 , порушуючи вимоги п.п. 7, 8 ч. 1 ст. 46 Закону, подала завідомо недостовірні відомості у декларації, щорічній за 2024 рік, які відрізняються від достовірних на загальну суму 2064549,97 грн, що становить розмір від 150 до 750 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 1726 КУпАП – подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
В судовому засіданні прокурор підтримав наданий ним висновок у справі стосовно ОСОБА_1 за ознаками адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 4 ст. 1726 КУпАП, де просив закрити провадження по справі на підставі ст.ст. 38, п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.
Захисник Машошина А. О. в судовому засіданні просила закрити провадження у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, оскільки ОСОБА_1 з ОСОБА_2 спільно не проживала, не була пов`язана спільним побутом та вони не мали взаємних прав та обов`язків. Обвинувачення будується лише на показах свідків. Однак пояснення свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не відповідають дійсності, а свідок ОСОБА_4 станом на дату надання пояснень, 28.05.2025, взагалі не могла давати будь-яких пояснень, оскільки була мертвою.
ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала свого захисника Машошину А. О. та пояснила, що свідка ОСОБА_3 взагалі бачила 2 рази, він дійсно живе на її майданчику. Коли їздила ознайомлюватися з матеріалами провадження в Київ, пояснень свідків у справі не було. Вона не заперечує, що з липня 2023 стала проживати в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , коли саме в цій квартирі став проживати ОСОБА_2 – не пам`ятає, але вони проживали в окремих кімнатах. Договір про проживання в цій квартирі, але в окремих кімнатах укладений 01.09.2025.
Інших заяв чи клопотань, зокрема щодо виклику свідків, від учасників справи не надходило.
Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, прокурора, захисника, перевіривши матеріали справи, суддя приходить до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю з наступних підстав.
Постановою судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 24.02.2026, провадження за 2-ма протоколами були об`єднані та справа була повернута до НАЗК для усунення недоліків.
Після часткового усунення недоліків, справа повторно направлена до для розгляду.
Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
За змістом ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності
Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 11.06.2004 року №11 «Про окремі питання, що виникають при застосуванні судами положень ст. 276 КУпАП», суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має своєчасно, всебічно, повно й об`єктивно з`ясувати обставини справи і вирішити її в точній відповідності із законом.
Умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення, що являє собою сукупність встановлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, що характеризують діяння як адміністративне правопорушення (проступок). До складу адміністративного правопорушення входять ознаки, які характеризують об`єкт, об`єктивну і суб`єктивну сторони та суб`єкта правопорушення.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
За змістом ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом ч. 1 ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
У протоколі № 41-01/2/26 від 09.01.2026 зазначено, що ОСОБА_1 , 14.03.2024, подаючи декларацію за 2023 рік, зазначила недостовірні відомості, які відрізняються від достовірних на суму 2064549,97 грн. В обґрунтування вказаного, в протоколі зазначено що член сім`ї ОСОБА_2 подав декларацію за 2023 рік 22.03.2024, де вказав місце проживання за тією ж адресою, що і ОСОБА_1 . Між тим, далі у протоколі вже зазначено, що ОСОБА_1 подала завідомо недостовірні відомості у щорічній декларації за 2024 рік, до того ж до цього протоколу додана декларація ОСОБА_1 за 2024 рік.
Таким чином, відомості щодо часу та суті правопорушення, викладені в протоколі № 41-01/2/26 від 09.01.2026, суперечать один одному.
Правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень визначає Закон України «Про запобігання корупції».
Суб`єктами, на яких поширюється дія Закону «Про запобігання корупції», є, зокрема, державні службовці, особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Частиною 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що особи, зазначені у п. 1, п.п. «а», «в»-«ґ» п. 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі – декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.
Статтею 1 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено, що члени сім`ї, це: а) особа, яка перебуває у шлюбі із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону, та діти зазначеного суб`єкта до досягнення ними повноліття незалежно від спільного проживання із суб`єктом; б) будь-які особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.
Згідно примітки до ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції», у цілях розділу VII з урахуванням положень статті 1 цього Закону членами сім`ї суб`єкта декларування, які не є його подружжям або неповнолітніми дітьми станом на останній день звітного періоду, вважаються особи, які спільно проживали із суб`єктом декларування станом на останній день звітного періоду (за умови спільного проживання із суб`єктом декларування впродовж 30 календарних днів, що передували останньому дню звітного періоду) або сукупно протягом не менше 183 днів протягом року, що передує року подання декларації.
Відповідно до роз`яснень НАЗК, а саме відповідь на питання 46 від 13.11.2023 (https://wiki.nazk.gov.ua/4249/), членами сім`ї суб`єкта декларування є (ст. 1 Закону, примітка до ст. 46 Закону):
1) особа, яка перебуває у шлюбі із суб`єктом декларування (чоловік / дружина) станом на останній день звітного періоду, – незалежно від спільного проживання із суб`єктом декларування упродовж звітного періоду;
2) діти суб`єкта декларування до досягнення ними повноліття, незалежно від їх спільного проживання із суб`єктом декларування упродовж звітного періоду;
3) будь-які особи, які станом на останній день звітного періоду (за умови спільного проживання із суб`єктом декларування впродовж 30 календарних днів, що передували останньому дню звітного періоду) або сукупно протягом не менше 183 днів протягом року, що передує року подання декларації: - спільно проживали; - були пов`язані спільним побутом; - мали взаємні права та обов`язки із суб`єктом декларування (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживали із суб`єктом декларування, але не перебували у шлюбі.
Усі інші особи, за відсутності хоча б однієї із вказаних вище ознак, для цілей декларування не вважаються членами сім`ї суб`єкта декларування. Наприклад, особи, які за відсутності вказаних ознак спільно орендують (використовують) житло, проживають в одній квартирі, кімнаті у гуртожитку, готелі тощо.
В обґрунтування того, що ОСОБА_2 є членом сім`ї ОСОБА_1 в розумінні ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» та що інформація про нього і його майно повинні бути включені в декларацію останньої, покладено тільки пояснення сусідів ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ) та власника квартири ( ОСОБА_5 та його дружини ОСОБА_6 ), інших доказів в обґрунтування вказаного твердження не покладено.
Суддею встановлено та не заперечується учасниками справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно орендують та проживають в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .
Між тим, до показів свідка ОСОБА_3 суддя відноситься критично з наступних підстав. В своїх поясненнях свідок вказав, що з чоловіком ОСОБА_8 познайомився на зборах ОСББ їх будинку.
Однак, в статті 1 Закону «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (надалі – Закон про ОСББ) передбачено, що об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі – об`єднання) – це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна; співвласники багатоквартирного будинку (далі співвласники) – власники багатоквартирному будинку.
Тобто, у зборах ОСББ можуть брати участь лише власники квартир. Те, що ОСОБА_2 є власником квартири або нежитлового приміщення у будинку АДРЕСА_3 , матеріали справи не містять. До того ж, за змістом листа від 31.01.2026 року №31-01 ТОВ «Житлово-сервісна компанія «Проспект правобережний», яка здійснює управління будинком за адресою: АДРЕСА_3 , повідомила, що об`єднання співвласників багатоквартирного будинку в житловому будинку АДРЕСА_3 не зареєстровано.
Отже, ОСОБА_2 не міг брати участь разом зі свідком ОСОБА_3 у зборах ОСББ їх будинку, оскільки ОСОБА_2 не є власником квартири чи іншого нежитлового приміщення в цьому будинку та взагалі ОСББ цього будинку не існує.
Також, матеріали справи містять письмові пояснення свідка ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28.05.2025, на які є посилання в обох протоколах від 09.01.2026. Особу в цих поясненнях встановлено на підставі паспорта НОМЕР_2 , виданого 01.08.2002 Жовтневим РВ ДМУ УМВС України у Дніпропетровській області, вказані пояснення містять підписи ОСОБА_4 та в них вказано, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_4 з 1993 року.
Однак, за відомостями ДМС щодо перевірки недійсності документів, паспорт НОМЕР_2 визнаний недійсним.
Захисник Тиховліс В. Р. у своїх письмових поясненнях зазначив, що зі слів сусідів по будинку, громадянка ОСОБА_9 , яка проживала у квартирі АДРЕСА_5 , померла у 2021 році.
За відомостями Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському р-нах Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 20.02.2026, наданими за постановою судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 17.02.2026, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис № 406 від 16.02.2021.
Аналогічні за змістом відомості надані на запит адвоката Машошиної А. О. Соборним відділом ДРАЦС у місті Дніпрі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 18.02.2026.
Враховуючи, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент смерті (ч. 4 ст. 24 ЦК України), суддя не бере до уваги пояснення ОСОБА_4 від 28.05.2025, оскільки вона померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Суд також відноситься критично до пояснень ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з наступних підстав.
Так, із вказаних пояснень вбачається, що пояснення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є майже дослівно ідентичними. Зокрема, по змісту пояснень тексти пояснень майже дослівно відповідають один одному, а саме: - абзац 1 пояснень ОСОБА_5 відповідає абзацу 1 пояснень ОСОБА_6 ,- абзац 2 пояснень ОСОБА_5 відповідає абзацу 3 пояснень ОСОБА_6 , - абзац 3 пояснень ОСОБА_5 відповідає абзацу 2 пояснень ОСОБА_6 , - абзац 4 пояснень ОСОБА_5 відповідає абзацу 5 пояснень ОСОБА_6 , - абзац 5 пояснень ОСОБА_5 відповідає абзацу 4 пояснень ОСОБА_6 .
Тобто, фактично пояснення є дослівними, просто в тексті пояснень абзаци тексту переставлені місцями.
Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в поясненнях зазначили, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ведуть спільний побут, ведуть спільне сімейне життя, так як часто спілкуються з ними особисто, вони ведуть разом домашнє господарство – купують продукти, оплачують комунальні послуги, утримують житло.
Однак, матеріали справи не містять жодних доказів, щодо придбання спільним коштом продуктів, оплати комунальних послуг, утримання житла. Сама ж ОСОБА_1 заперечує спільний побут з ОСОБА_2 .
Суддя вважає, що при розгляд справи про адміністративне правопорушення не доведено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки та відповідно не має 2-х з 3-х обов`язкових ознак, за яких ОСОБА_2 вважався би членом сім`ї суб`єкта декларування в розумінні 1 Закону України «Про запобігання корупції».
Так, спільний побут, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін.
Самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
При цьому, суддя враховує висновки, викладені у постанові ВС від 23.09.2021, справа № 204/6931/20.
Крім показів 3-х свідків, до свідчень яких суддя відноситься критично та пояснень свідка ОСОБА_4 , які суддя не бере до уваги, оскільки станом на час їх надання, вона була померлою особою, матеріали справи не містять доказів спільного побуту та взаємних прав та обов`язків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Крім цього, після повернення справи, у протоколі № 41-01/2/26 від 09.01.2026 не усунуті суперечності щодо часу та суті правопорушення.
Також в обох протоколах від 09.01.2026 зазначено, що ОСОБА_1 не зазначила відомості про розміщені нею грошові кошти в АТ «КБ «ПриватБанк» у розмірі 155,34 грн. Однак суддя не бере вказані відомості до уваги, оскільки за резолютивними частинами змісту обох протоколів, вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення закидається саме як не внесення до декларацій за 2023 та 2024 роки відомостей щодо ОСОБА_2 .
Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого притягнуто до адміністративної відповідальності у вчинені кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (п. 161 рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom); п. 65 рішення від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» (Korobov v. Ukraine), заява № 39598/03). Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Згідно з правовими позиціями Європейського суду з прав людини «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».
Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. «Поза розумним сумнівом» має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення «поза розумним сумнівом» недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
При цьому відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.
Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення за відсутності будь-яких інших доказів не є беззаперечним доказом вини особи, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи і не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який передбачає співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій.
Таким чином, на підставі вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 підлягає закриттю через відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 7, 9, 1726, 245, 247 ч. 1 п. 1, 251, 252, 266, 280, 283, 284 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення  ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 1726 ч. 4 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Дніпра шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя          І. В. Петунін