ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/17414/25
Провадження № 22-ц/820/630/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
 
суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І., 
секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,
з участю апелянта, представника відповідача,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Концерну «Військторгсервіс» про зобов`язання видати наказ про увільнення від виконання обов`язків, нарахування та виплату середнього заробітку, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Заворотної О.Л. від 16 грудня 2025 року.
Заслухавши доповідача, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в :
У червні 2025 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд із цим позовом до відповідача, вказував, що наказом начальника Західного регіонального управління Концерну «Військторгсервіс» №1 від 01.01.2025 року його переведено з посади начальника дільниці – заступника начальника філії дільниці № 2 Хмельницька, Чернівецька, Тернопільська області філії «Західна» Концерну «Військторгсервіс» на посаду завідувача сектора майна Західного регіонального управління Концерну «Військторгсервіс», на якій він працює й досі.
02.05.2022 року він уклав контракт добровольця територіальної оборони Хмельницької області з командиром добровольчого формування Хмельницької міської територіальної громади № 5 «Афган» терміном на 3 роки, до 02.05.2025 року, який в подальшому продовжено ще на 3 роки, до 02.05.2028 року.
Наказом командира ДФТГ № 5 «Афган» від 02.02.2025 року ОСОБА_1 призначено на посаду радника командира формування та згідно з наказом № К-163 командира ДФТГ № 5 «Афган» від 25.02.2025 року його призначено відповідальним за організацію роботи штабу загону та виконання наказу командира в/ч НОМЕР_1 № 361ДСК від 27.12.2024 року на постійній основі ( в т.ч. в період часу з 8.00 по 17.00).
У період з 02.05.2022 року по 25.02.2025 року він, будучи добровольцем ДФТГ № 5 «Афган», на добровільній основі виконував завдання у вільний від основної роботи час, а починаючи з 25.02.2025 року і досі він виконує завдання у ДФТГ № 5 «Афган» на постійній основі, в т.ч. в період часу з 08.00 год. по 17.00 год.
26.02.2025 року він звернувся до начальника Західного регіонального управління Концерну «Військторгсервіс» із заявою про увільнення його від виконання обов`язків за посадою завідувача сектора майна Західного регіонального управління Концерну «Військторгсервіс» з 25.02.2025 року відповідно до ч. 1 ст. 119 КЗпП, зі збереженням місця роботи (посади) і середнього заробітку. Проте відповідач безпідставно не видав наказ про увільнення позивача від виконання обов`язків за посадою завідувача сектора майна Західного регіонального управління Концерну «Військторгсервіс» з 25.02.2025 року зі збереженням місця роботи (посади) і середнього заробітку.
За наведеного позивач просив зобов`язати вчинити відповідача видати наказ про його увільнення від роботи за посадою завідувача сектора майна Західного регіонального управління Концерну «Військторгсервіс», на підставі ч. 1 ст. 119 КЗпП України, зі збереженням місця роботи (посади) і середнього заробітку починаючи з 25.02.2025 року; провести йому нарахування та виплату середнього заробітку - заробітної плати за період з 25.02.2025 року по даний час.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03.09.2025 року замінено Західне регіональне управління Концерну «Військторгсервіс» на належного відповідача Концерн «Військторгсервіс».
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 грудня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Концерну «Військторгсервіс» про зобов`язання вчинити дії відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду як незаконне, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, та задовольнити позов. На його думку, суд першої інстанції не врахував, що відповідач не заперечує та не спростовує сам факт здійснення ним громадських обов`язків у робочий час та фактично досі відповідач забезпечує збереження місця його роботи (посади), хоча і без видання відповідного наказу. Суд не оцінив ігнорування відповідачем норми ч. 1 ст. 119 КЗпП України щодо необхідності проведення за вказаних обставин нарахування та виплати йому середнього заробітку у період з 25.02.2025 року у зв`язку з фактичним здійсненням ним громадських обов`язків у робочий час в ДФТГ №5 «Афган» на постійній основі. При цьому суд помилково застосував до спірних правовідносин норму ч. 3 ст.119 КЗпП України, хоча на позивача поширюються гарантії, встановлені ч. 1 ст. 119 КЗпП України. Той факт, що він в період з 25.02.2025 року по цей час на постійній основі був задіяний в Добровольчому формуванні Хмельницької міської територіальної громади №5 «Афган» до виконання завдань із забезпечення і охорони важливих об`єктів критичної інфраструктури місцевої територіальної громади під час відсічі російської агресії та захисту Батьківщини, підтверджується довідкою №1031 від 14.01.2026 року, якій суд не дав належної оцінки. Також суд у порушення ч. 2 ст. 13 ЦПК України не вжив заходів з метою самостійного збирання доказів у цій цивільній справі чи покладання обов`язку надання таких доказів учасниками провадження, не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 24.07.2024 року у справі №588/609/23. 

У відзиві Концерн «Військторсервіс» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін як законне та обґрунтоване. 

В засіданні апеляційного суду апелянт підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів та просив задовольнити.
Представниця відповідача заперечила проти задоволення апеляційної скарги як безпідставної.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Так, відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом начальника Західного регіонального управління Концерну «Військторгсервіс» від 01.01.2025 № 1 ОСОБА_1 за його згодою переведено з посади начальника дільниці – заступника начальника філії дільниці № 2 Хмельницька, Чернівецька, Тернопільська області філії «Західна» Концерну «Військторгсервіс» на посаду завідувача сектора майна Західного регіонального управління Концерну «Військторгсервіс» (місце розміщення сектору майна та робочого місця за адресою 79059, м. Львів, вул. Плугова, 12-А).
02.05.2022 року ОСОБА_1 уклав контракт добровольця територіальної оборони Хмельницької області з командиром добровольчого формування Хмельницької міської територіальної громади № 5 «Афган» терміном на 3 роки до 02.05.2025 року, який продовжено на 3 роки, до 02.05.2028 року.
Згідно наказу командира ДФТГ № 5 «Афган» від 02.02.2025 року ОСОБА_1 призначено на посаду радника командира формування.
Наказом командира ДФТГ № 5 «Афган» від 25.02.2025 року № К-163, позивача призначено відповідальним за організацію роботи штабу загону та виконання наказу командира в/ч НОМЕР_1 № 361ДСК від 27.12.2024 року на постійній основі ( в т.ч. в період часу з 8.00 по 17.00).
26.02.2025 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Західного регіонального управління Концерну «Військторгсервіс» із заявою про увільнення від виконання посадових обов`язків у зв`язку з виконанням на постійній основі завдань територіальної оборони з 25.02.2025 року.
Начальник Західного регіонального управління Концерну «Військторгсервіс» листом від 10.03.2025 року № 241 повідомив ОСОБА_1 , що за результатами розгляду заяв йому відмовлено в увільненні від виконання посадових обов`язків завідувача сектору майна західного регіонального управління Концерну «Військторгсервіс».
Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем не надано достатніх доказів того, що він на постійній основі щоденно в робочий час ( в його робочі дні) був залучений як доброволець ДФТГ до виконання завдань територіальної оборони.

Доводи апеляційної скарги про помилковість цих висновків суду є безпідставними. 
Так, відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про основи національного спротиву» на членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». На членів добровольчих формувань територіальних громад, які беруть участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, поширюються гарантії соціального захисту, передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Згідно з пунктом 16 Положення про добровольчі формування територіальних громад, затвердженого постановою Кабміну від 29 грудня 2021 року № 1449 (далі - Положення № 1449), членом добровольчого формування може бути громадянин України віком від 18 років, який проживає на території громади, де діє добровольче формування, пройшов медичний, професійний та психологічний відбір (перевірку) і уклав контракт добровольця територіальної оборони.
Відповідно до пункту 21 Положення № 1449 контракт добровольця територіальної оборони укладається між командиром добровольчого формування та особою, яка подала заяву щодо членства в добровольчому формуванні. Такі особи укладають контракт добровольця територіальної оборони строком на три роки. Форма контракту добровольця територіальної оборони затверджується Міноборони.
Наказом Міністерства оборони України від 7 березня 2022 року № 84 «Про затвердження форми контракту добровольця територіальної оборони та посвідчення добровольця територіальної оборони», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 07 березня 2022 року № 307/37643, затверджено форму контракту добровольця територіальної оборони (далі - контракт).
У преамбулі форми контракту зазначено, що командир з одного боку, а доброволець з іншого боку, на добровільній основі, на час виконання державних та/або громадських обов`язків, перебуваючи під захистом держави, маючи усі права, свободи, гарантії, закріплені Конституцією України, КЗпП України, відповідно до Закону України від 27 січня 2022 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо уточнення завдань та основ підготовки і ведення національного спротиву» та Положення № 1449, уклали контракт добровольця територіальної оборони.
Згідно з пунктом 3 форми контракту на добровольця, який уклав цей контракт, поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та статті 119 КЗпП України.
Відповідно до частини 1 статті 119 КЗпП України на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.
Отже, за змістом вказаної норми ч.1 ст. 119 КЗпП України такі гарантії надаються саме на час виконання державних та/або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час.
Відповідно до пункту 3 Положення № 1449 командир добровольчого формування є відповідальним за його діяльність, визначає завдання членам добровольчого формування з урахуванням їх спроможностей. Також до функцій командира ДФТГ належить контроль за додержанням умов контракту та припинення контракту у разі порушення добровольцем його умов (пункт 23 Положення № 1449).
Отже, саме командири ДФТГ мають здійснювати, зокрема і на вимогу добровольця чи його роботодавця, підтвердження виконання поставлених командиром завдань територіальної оборони у робочий час. Форма такого підтвердження не визначена законодавством, тож командир може здійснювати підтвердження будь-якими належним чином засвідченими документами, які в достатній мірі вказують на залучення добровольця до виконання завдань територіальної оборони в його робочі (згідно визначеного роботодавцем режиму) дні.
Суд першої інстанції правильно констатував, що ОСОБА_1 є добровольцем ДФТГ, яке не є військовим формуванням ЗСУ, та за умови, що він виконує державні або громадські обов`язки у робочий час, на нього можуть розповсюджуються гарантії, передбачені частиною першою статті 119 КЗпП України.
В судовому рішенні також наведено норму ч.3 ст. 119 КЗпП України, проте не застосовував вказану норму права до спірних правовідносин, доводи апеляційної скарги в цій частині є помилковими. 
Згідно з ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд першої інстанції дав належну оцінку поданим позивачем доказам і правильно констатував, що довідка Добровольчого формування Хмельницької міської територіальної громади №5 «Афган» №886 від 22.05.2025 року не є достатнім та допустимим доказом того, що ОСОБА_1 на постійній основі, щоденно в робочий час виконує завдання територіальної оборони. 
Наявна у справі копія контракту добровольця територіальної оборони від 02.05.2022 року також не підтверджує ті обставини, що ОСОБА_1 на постійній основі в робочий час виконує завдання територіальної оборони як доброволець, що ці завдання припадають на робочий час за місцем роботи.
В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтвердив, що в ДФТГ «Афган» працює на постійній основі в робочий час працівник, що веде кадрову роботу. 
Разом з тим, позивачем на підтвердження своїх позовних вимог не надано відповідних документів щодо обліку відпрацьованого робочого часу, протягом якого він був задіяний для виконання завдань територіальної оборони як доброволець Добровольчого формування Хмельницької міської територіальної громади №5 «Афган».
Згідно з ч.ч.1-2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Тож з врахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ч.1 ст. 13 ЦПК України у суду не було правових підстав для самостійного збирання доказів у цій справі чи покладання обов`язку надання таких доказів на її учасників. 
За наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем не доведено достатніми та допустимими доказами його задіяння повний робочий день щоденно в добровольчому формуванні для виконання завдань територіальної оборони, тож обґрунтовано відмовив у позові. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається. 

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 травня 2026 року.

Судді         Л.М. Грох 

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк