Справа № 301/951/26 
1-кп/301/206/26 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

"05" травня 2026 р. м. Іршава 

Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава кримінальне провадження, що внесене 03 травня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №62024240020001601 відносно
ОСОБА_3 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з середньою освітою, одруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», громадянина України, судимого вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 01.04.2026 року за ст.263 ч.1, 407 ч.5 та 410 ч.4 КК України на 10 (десять) років позбавлення волі, 
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , 

в с т а н о в и в :

Солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, на особливий період, перебуваючи у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 , у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не бажаючи переносити труднощі військової служби, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без дозволу командування частини, в умовах воєнного часу, без поважних причин, 06 вересня 2023 року самовільно залишив розташування тимчасового базового табору роти вогневої підтримки 2 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_2 , що розташований поблизу населеного пункту АДРЕСА_2 , та був відсутній без поважних причин на військовій службі, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи свою діяльність з проходженням військової служби, по 15 серпня 2025 року, коли ОСОБА_3 добровільно прибув до розташування ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . 
Обвинувачений ОСОБА_3 в суді вину у пред`явленому обвинуваченні визнав у повному обсязі та фактичні обставини справи не оспорював. Показав, що з дозволу заступника командира військової частини поїхав додому у відпустку на 5 днів, 01.09.2023 року вже був дома. Однак, з 06.09.2023 року без поважних причин не повернувся на військову службу до військової частини в АДРЕСА_2 , а залишався вдома в АДРЕСА_1 до 15.08.2025 року, коли добровільно з`явився до Хустського РТКЦ, після чого повернувся на службу. У вчиненому щиро покаявся, обіцяв більше не порушувати закон, просив не карати його суворо та призначити мінімальне покарання.
Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження проведено у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. Учасникам судового провадження роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Заслухавши покази обвинуваченого, суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 доведена у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану, та дії обвинуваченого ОСОБА_3 правильно кваліфіковано за ч.5 ст.407 КК України.
Обираючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, його тяжкість, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання винного.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , по справі не встановлено.
При призначенні покарання суд враховує тяжкість злочину, конкретні обставини справи та особу винного, а саме: ОСОБА_3 вину визнав, у вчиненому щиро покаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, добровільно повернувся на військову службу, за місцем проживання характеризується позитивно, за місцем служби характеризується посередньо, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, на час вчинення інкримінованого злочину був раніше не судимим.
Згідно ст. 75 КК України відносно осіб, які засуджуються за вчинення злочину, передбаченого ст. 407 КК України, не може бути прийнято рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Враховуючи наведене, а також, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства. 
За таких обставин, суд вважає, що призначення обвинуваченому за ст.407 ч.5 КК України покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, що передбачений санкцією статті, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Вироком Іршавського районного суду №301/762/26 від 01.04.2026 року ОСОБА_3 було засуджено за ст.263 ч.1, 407 ч.5, 410 ч.4, 70 КК України на 10 років позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 02.05.2026 року.
Злочин по даному кримінальному провадженню №301/951/26 обвинувачений ОСОБА_3 вчинив у період з 06 вересня 2023 року по 15 серпня 2025 року, тобто до ухвалення попереднього вироку Іршавського районного суду №301/762/26 від 01.04.2026 року.
Відповідно до вимог ст.70 ч.1 та ч.4 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. За правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. 
Враховуючи наведене, відповідно до положень ч.1 та ч.4 ст.70 КК України, з урахуванням вироку Іршавського районного суду №301/762/26 від 01.04.2026 року, за сукупністю вчинених злочинів шляхом поглинення менш суворо покарання більш суворим, суд вважає визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 10 років позбавлення волі.
Згідно ст. 70 ч.4 КК України, у разі застосування положень вказаної статті, в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 КК України.
Згідно вироку Іршавського районного суду №301/762/26 від 01.04.2026 року, строк відбування покарання ОСОБА_3 рахується з 01 січня 2026 року – з дня його затримання, а на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбуття покарання ОСОБА_3 зараховано строк його попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Цивільний позов не заявлено.
Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 в даному кримінальному провадженні не обирався.
Керуючись ст. 368-370, 374, 615 ч.15 КПК України,

у х в а л и в :

Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, та призначити покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, що призначено за даним вироком, більш суворим, що призначено за попереднім вироком Іршавського районного суду №301/762/26 від 01.04.2026 року, визначити  ОСОБА_3 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 10 (десять) років.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбуття покарання ОСОБА_3 зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 01 січня 2026 року та відбування покарання за вироком Іршавського районного суду №301/762/26 від 01.04.2026 року.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим у той же строк з дня отримання копії вироку, до Закарпатського апеляційного суду через Іршавський районний суд.
Копія вироку після його проголошення підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору.

Головуюча:      ОСОБА_1