ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

28 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/16545/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),
суддів: Суховарова А.В., Головко О.В., 
розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 за заявою ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року (суддя Луніна О.С.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не скерування рапорту ОСОБА_1 від 14.10.2022 щодо звільнення з військової служби за п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» до Військової частини НОМЕР_2 ;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 скерувати рапорт ОСОБА_1 від 14.10.2022 щодо звільнення з військової служби за п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» до Військової частини НОМЕР_2 .
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2023 у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2023 не оскаржувалось та набрало законної сили 14.11.2023.
В подальшому, 09.01.2025 до суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами в адміністративній справі №160/16545/23 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач просить:
скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2023 у адміністративній справі № 160/16545/23, яким в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, відмовлено;
ухвалити в адміністративній справі №160/16545/23 нове рішення, яким задовільнити позовну заяву ОСОБА_1 , визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не скерування рапорту ОСОБА_1 від 14.10.2022 щодо звільнення з військової служби за п. п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції на момент подачі рапорту) до військової частини НОМЕР_2 та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 скерувати рапорт ОСОБА_1 від 14.10.2022 щодо звільнення з військової служби за п. п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції на момент подачі рапорту)до військової частини НОМЕР_2 .
Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 14.10.2022 написав рапорт про звільнення з військової служби через сімейні обставини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років. Вказаний рапорт направлений по пошті командиру військової частини НОМЕР_2 через командира в/ч НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно інформації останнього, рапорт отриманий в військовій частині НОМЕР_1 24.10.2022. Пройшло понад 1 місяця і рапорт безпідставно не розглянутий. Вважаючи те, що рапорт надійшов до військової частини НОМЕР_1 (оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), було зроблено висновок, що він направлений за належністю до військової частини НОМЕР_2 . Рішенням від 13.10.2023 відмовлено в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 . Приймаючи таке рішення, суд зазначив, що 28.10.2022 Військова частина НОМЕР_1 направила рапорт позивача про звільнення на адресу Військової частини НОМЕР_2 , що свідчить про відсутність ознак бездіяльності відповідача щодо не скерування рапорту ОСОБА_1 від 14.10.2022 про звільнення з військової служби. На момент прийняття рішення 13.10.2023 у адміністративній справі № 160/16545/23 існували істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі ОСОБА_1 і його представнику, а саме, під час розгляду іншої справи в суді було отримано докази наявності бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не направлення рапорту до військової частини НОМЕР_2 . На виконання ухвал суду від 08.11.2024 та 03.12.2024 у справі № 160/27556/23 надійшли відповіді від військової частини НОМЕР_1 (зареєстроване в електронному суді 09.12.2024), в якій зазначено, що документи (інформація), які підтверджують факт відправлення військовою частиною НОМЕР_1 та отримання військовою частиною НОМЕР_2 супровідного листа № 1314/2/56/92/2917 від 28.10.2022 у військовій частині відсутні. Згідно відповіді військової частини НОМЕР_4 (зареєстроване в електронному суді 19.12.2024) вона є вузлом фельдєгерсько-поштового зв`язку частин та установ Міністерства оборони України та відправлення з військової частини НОМЕР_1 від 28.10.2022 за № 1314/2/56/92/2917 від 28.10.2022 адресоване до військової частини не отримувала.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами задоволено.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2023 року у справі №160/16545/23 скасовано.
Ухвалено нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не скерування рапорту ОСОБА_1 від 14.10.2022 щодо звільнення з військової служби за п.п. г п. 2 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» до військової частини НОМЕР_2 .
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 скерувати рапорт ОСОБА_1 від 14.10.2022 щодо звільнення з військової служби за п.п. г п. 2 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» до військової частини НОМЕР_2 .
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Скаржником зазначено, що позивач подав свій рапорт від 14.10.2022 у невстановлений спосіб. У листі військової частини НОМЕР_1 від 24.05.2023 №1314/2/56/100/5216 у відповідь на адвокатський запит представника позивача роз`яснено спосіб розгляду його питання шляхом звернення по команді до безпосереднього командира. У даній справі стосовно вимоги скерування рапорта позивача від 14.10.2022 до військової частини НОМЕР_2 відсутній визначений законодавством спосіб скерування. Позивач має право звернутися за підпорядкованістю до військової частини НОМЕР_5 з рапортом з актуальною датою, додавши до нього завірені згідно з вимогами чинного законодавства документами. Військова частина НОМЕР_2 за підпорядкованістю направляє ці документи до військової частини НОМЕР_1 для вирішення питання по суті та прийняття правового рішення. Рапорт позивача датовано 14.10.2022, тобто документ фактично втратив свою актуальність, навіть через те, що дати на долучених до рапорту документах для прийняття в подальшому рішення повинні бути актуальними на дату винесення правового рішення з питання, яке цікавить позивача. Крім того, позивач з 21.09.2022 самовільно, без законних на те підстав, залишив місце служби. Станом на теперішній час позивач до військової частини НОМЕР_5 не повернувся. Місце його перебування командуванню частини не відоме. Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 30.09.2022 № 274, сержанта ОСОБА_1 увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , як такого, що скоїв дезертирство, з 30 вересня 2022 року. З приводу залишення місця служби у частині було проведено службове розслідування, копії якого було направлено до Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил для прийняття правового та процесуального рішення. За повідомленням військової частини НОМЕР_2 від 21.11.2022 до Єдиного реестру досудових розслідувань 06.06.2025 зареєстровано кримінальне провадження №42025052210002167 за правовою кваліфікацією – ч.4 ст.408 КК України. Згідно із абзацом 3 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України №170, звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення. Додатком 19 Інструкції №170 передбачено перелік документів, що подаються з
поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Отже, якщо військовослужбовець бажає звільнитися з військової служби через сімейні обставини, він має бути присутнім у військовій частині, де проходить військову службу та подати по команді відповідний рапорт з оригіналами документів, що підтверджують підстави звільнення. Вищенаведене встановлено також постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2023 року по справі № 160/19839/22, відповідно до висновків суду «Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами відповідача, що після лікування позивач зобов`язаний повернутися до Військової частини, в якій проходить військову службу, а тому хибними є доводи ОСОБА_1 про неможливість подачі рапорту безпосередньо до командира ВЧ НОМЕР_2 , адже до вирішення в установленому законом порядку про звільнення позивач залишається в розпорядженні відповідної військової частини та підпорядковується безпосередньому командиру». Відповідно до положень ч.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до частин першої - четвертої та шостої статті 361 КАС судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.
Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:
1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;
2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;
3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.
Перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами в разі прийняття нових законів, інших нормативно-правових актів, якими скасовані закони та інші нормативно-правові акти, що діяли на час розгляду справи, не допускається, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність фізичної особи.
Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:
1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;
2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
Верховний Суд неодноразово зауважував, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи. Необхідними ознаками нововиявлених обставин є, по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність цих обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).
Тобто, за своєю юридичною природою нововиявлені обставини є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які покладено в основу судового рішення. Нововиявлені обставини відрізняються від нових обставин, обставин, що змінилися, та нових доказів за часовими ознаками, предметом доказування та істотністю впливу на судове рішення.
Нова обставина, що з`явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справ. Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. 
Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими. Зміна правової позиції суду, навіть якщо вона впливає на подібні правовідносини, не є нововиявленою обставиною, оскільки не змінює фактичні обставини справи, що були предметом судового розгляду.
Колегія суддів також враховує, що необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.
Подібна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 02.05.2018 у справах № 2а-7523/10/1270 та № 303/3535/16-а, від 04.09.2018 у справі № 809/824/17, від 22.11.2018 у справі № 826/14224/15, від 30.01.2020 у справі № 127/2-а-4944/11, від 21.07.2022 у справі № 826/10281/16, від 29.09.2022 у справі № 560/3507/19 та від 02.05.2023 у справі № 420/20522/21.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду, зокрема у постановах від 09.06.2022 у справі № 9901/230/20, від 08.09.2022 у справі №9901/400/20 та від 22.03.2023 у справі №154/3029/14-ц, дійшла подібних висновків, вказавши, що нововиявлені обставини - це юридичні факти (фактичні обставини) справи, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, існували в період первинного провадження й ухвалення судового акта, але не були і не могли бути відомі ні сторонам, ні третім особам, їхнім представникам, іншим учасникам адміністративного процесу, ні суду, за умови виконання ними всіх вимог закону для об`єктивного повного і всебічного розгляду справи та ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їхнього врахування судового рішення.
Також Велика Палата Верховного Суду у постанові 03.02.2021 у справі № 826/20239/16 виснувала, що перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами є важливою гарантією захисту прав і свобод людини, зокрема, у сфері адміністративного судочинства. Перегляд судових рішень, які набрали законної сили, є додатковим засобом забезпечення законності судового рішення і є резервним механізмом захисту прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб і забезпечення справедливого та ефективного здійснення правосуддя. Перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами є особливим видом провадження. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження підставою такого перегляду не є недоліки розгляду справи судом (незаконність та/або необґрунтованість судового рішення, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Метою перегляду справи за нововиявленими обставинами є не ревізія судових рішень або усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставин, про існування яких стало відомо після ухвалення судового рішення.
Для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 361 КАС України, має бути встановлено, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї.
З матеріалів справи встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 129 від 10.05.2022 сержанта ОСОБА_1 , призначеного наказом командиром військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 05.05.2022 за № 141 ( АДРЕСА_1 ), призначено на посаду головного сержанта 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти НОМЕР_6 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 , ВОС-100915А, який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_2 . 3 10.05.2022 зараховано до списків особового складу.
ОСОБА_1 написав на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 рапорт від 14.10.2022 про звільнення з військової служби через сімейні обставини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років.
До вказаного рапорту позивачем складено супровідний лист про направлення рапорту командиру військової частини НОМЕР_2 через командира в/ч НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до листа командира військової частини НОМЕР_7 зазначений рапорт було направлено до оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », у зв`язку з відсутністю можливості передати в доступний для зазначеної військової частини інший спосіб 20.10.2022 за вх.№7816/вз, яке було отримано ними 24.10.2022.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.02.2023 у справі № 160/19839/22 позовну заяву ОСОБА_1 - задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 14.10.2022 про звільнення з військової служби через сімейні обставини за п.п.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 14.10.2022 та повідомити про результати його розгляду.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13.06.2023 у справі № 160/19839/22 апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_2 задоволено. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2023 року в адміністративній справі № 160/19839/22 скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Під час розгляду справи суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків:
«…Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що позивач має право на звільнення зі служби за наявності обґрунтованих підстав, передбачених пунктом «в» частини 2 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подавши відповідний рапорт командиру військової частини, в якій проходить службу.
Разом з цим матеріали справи не містять доказів звернення ОСОБА_1 з відповідним рапортом до командира Військової частини НОМЕР_2 , більш того, самим позивачем не заперечується така обставина. Також матеріали справи не містять доказів отримання командиром ВЧ НОМЕР_2 рапорту ОСОБА_1 від 14.10.2022 від оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Відтак, на момент розгляду даної справи суд апеляційної справи не встановив протиправної бездіяльності відповідача щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення зі служби.»
11.07.2023 ОСОБА_1 подано позовну заяву про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не скерування рапорту ОСОБА_1 від 14.10.2022 щодо звільнення з військової служби за п.п. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» до військової частини НОМЕР_2 та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 скерувати рапорт ОСОБА_1 від 14.10.2022 щодо звільнення з військової служби за п.п. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» до військової частини НОМЕР_2 (адміністративна справа № 160/16545/23).
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2023 у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії – відмовлено.
Рішення мотивоване наступним:
«Предметом спору у цій справі є протиправна бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не скерування рапорту ОСОБА_1 від 14.10.2022 щодо звільнення з військової служби за п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» до Військової частини НОМЕР_2 .
Водночас, у заяві ОСОБА_1 про заміну відповідача, підстав та предмету позову позивач аргументував свої доводи тим, що листом ВЧ НОМЕР_1 № 1314/2/56/100/6306 від 27.06.2023 року адвоката позивача повідомлено, що рапорт на звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 було направлено 28.10.2022 за № 1314/2/56/92/2917. Копії листів ВЧ НОМЕР_1 : № 1314/2/56/100/6306 від 27.06.2023 та № 1314/2/56/92/2917 від 28.10.2023 долучено до матеріалів справи.
Отже, 28.10.2022 Військова частина НОМЕР_1 направила рапорт позивача про звільнення на адресу Військової частини НОМЕР_2 , що свідчить про відсутність ознак бездіяльності відповідача щодо не скерування рапорту ОСОБА_1 від 14.10.2022 про звільнення з військової служби.»
ОСОБА_1 подано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду позовну заяву про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_2 щодо не розгляду його рапорту (адміністративна справа № 160/27556/23).
На виконання ухвал суду від 08.11.2024 та 03.12.2024 у справі № 160/27556/23 надійшли відповіді від військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_4 .
При перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами у справі №160/16545/23 судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 написав на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 рапорт від 14.10.2022 про звільнення з військової служби через сімейні обставини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років.
До вказаного рапорту позивачем складено супровідний лист про направлення рапорту командиру військової частини НОМЕР_2 через командира в/ч НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до листа командира військової частини НОМЕР_7 зазначений рапорт було направлено до оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », у зв`язку з відсутністю можливості передати в доступний для зазначеної військової частини інший спосіб 20.10.2022 року за вх.№7816/вз, яке було отримано ними 24.10.2022 року.
В подальшому, на адвокатський запит представника ОСОБА_1 адвоката Михайленка Д.П. про надання інформації щодо скерування рапорту до військової частини НОМЕР_2 від 15.05.2023 військовою частиною НОМЕР_1 надано відповідь від 24.05.2023 р. №1314/2/56/100/5216 та зазначено наступне.
Для вирішення питання щодо звільнення із військової служби військовослужбовцю ОСОБА_1 необхідно звернутись до командування Військової частини НОМЕР_2 у порядку, який зазначено у пунктах 2, а саме: « 2. Звільнення військовослужбовця із військової служби відбувається на підставі письмового рапорту, поданого по команді безпосередньому командиру. Рапорт військовослужбовцем пишеться особисто в довільній формі та здається у відділення особового складу та стройової військової частини для реєстрації. До рапорту необхідно додати нотаріально завірені копії документів та відповідних довідок, тощо.». Також у вказаній відповіді військової частини НОМЕР_1 вказано, що стосовно інших зазначених питань, ця військова частина не є розпорядником запитуваної інформації та здійснення відповідних дій.
В листі військової частини НОМЕР_1 від 24.05.2023 №1314/2/56/100/5216 не міститься інформації щодо направлення рапорту ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 та не долучено відповідних доказів.
Листом військової частини НОМЕР_1 від 27.06.2023 №1314/2/56/100/6306 повідомлено представника ОСОБА_1 адвоката Михайленка Д.П. про те, що рапорт позивача про звільнення з військової служби до військової частини НОМЕР_2 було направлено 28.10.2022 за №1314/2/56/92/2917.
До листа додано супровідний лист військової частини НОМЕР_1 від 28.10.2022 за №1314/2/56/92/2917.
На виконання ухвал суду від 08.11.2024 та 03.12.2024 у справі № 160/27556/23 надійшли наступні відповіді від військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_4 .
В листі військової частини НОМЕР_4 від 03.12.2024 №786 зазначено, що військова частина НОМЕР_4 є вузлом фельд`єгерсько-поштового зв`язку частин та установ Міністерства оборони України та відправлення з військової частини НОМЕР_1 від 28.10.2022 за №1314/2/56/92/2917 від 28.10.2022, адресованого військовій частині НОМЕР_2 не отримувала.
В поясненнях військової частини НОМЕР_1 від 09.12.2024 у справі №160/27556/23 зазначено:
«Пошук в системі електронного документообігу (СЕДО) супровідного листа № 1314/2/56/92/2917 від 28.10.2022 та документів стосовно переведення (рапорту) ОСОБА_1 результатів не дав.
Документи (інформація), які підтверджують факт відправлення військовою частиною НОМЕР_1 та отримання військовою частиною НОМЕР_2 супровідного листа № 1314/2/56/92/2917 від 28.10.2022 у військовій частині НОМЕР_1 відсутні.»
Звертаючись до суду із заявою позивачем зазначено, що на момент прийняття рішення 13.10.2023 у адміністративній справі № 160/16545/23 існували істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі ОСОБА_1 і його представнику, а саме, під час розгляду іншої справи в суді було отримано докази наявності бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не направлення рапорту до військової частини НОМЕР_2 . На виконання ухвал суду від 08.11.2024 та 03.12.2024 у справі № 160/27556/23 надійшли відповіді від військової частини НОМЕР_1 (зареєстроване в електронному суді 09.12.2024), в якій зазначено, що документи (інформація), які підтверджують факт відправлення військовою частиною НОМЕР_1 та отримання військовою частиною НОМЕР_2 супровідного листа № 1314/2/56/92/2917 від 28.10.2022 у військовій частині відсутні. Згідно відповіді військової частини НОМЕР_4 (зареєстроване в електронному суді 19.12.2024) вона є вузлом фельдєгерсько-поштового зв`язку частин та установ Міністерства оборони України та відправлення з військової частини НОМЕР_1 від 28.10.2022 за № 1314/2/56/92/2917 від 28.10.2022 адресоване до військової частини не отримувала.
Отже, звертаючись до суду із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, позивач фактично зазначив про обґрунтування своїх позовних вимог новими доказами здобутими після ухвалення судового рішення, які, на переконання позивача, не були враховані судом першої інстанцій під час розгляду цієї справи по суті спору.
Зміст заяви позивача зводиться до обґрунтування помилковості висновків суду першої інстанції у цій же справі про відсутність підстав для задоволення позову, позаяк отримавши після ухвалення судового рішення нових доказів позивач намагається отримати інший результат судового розгляду справи за допомогою процедури перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.
Проте, колегія суддів вважає, що докази, на які посилається позивач як на нововиявлені, були одержані ним після ухвалення судових рішень по суті спору у справі 160/27556/23, а отже не можуть бути визнані, як нововиявлені обставини у розумінні статті 361 КАС України.
Колегія суддів враховує, що в постанові Верховного Суду від 02 травня 2023 року у справі №420/20522/21 прямо зазначено, що не можуть вважатися нововиявленими обставини, якщо вони встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами, та, відповідно, такі обставини не можуть бути підставою для нового перегляду судового рішення, яке набрало законної сили; певні процесуальні недоліки розгляду справи судами, зокрема неповне встановлення фактичних обставин справи, не можуть, за загальним правилом, вважатися нововиявленими обставинами.
Тобто, за своєю юридичною природою нововиявлені обставини є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які покладено в основу судового рішення.
Нововиявлені обставини відрізняються від нових обставин, обставин, що змінилися, та нових доказів за часовими ознаками, предметом доказування та істотністю впливу на судове рішення.
Нова обставина, що з`явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справ.
Перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є процесуальним засобом перевірки правильності судових постанов, ухвал, що має забезпечувати їх законність і обґрунтованість, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними своїх повноважень на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, а також і на виконання завдань і досягнення мети адміністративного судочинства.
Аналогічно у Рішенні ЄСПЛ у справі «Мітсопулос проти України» суд зробив висновок, що перегляд і скасування рішення суду, яке набрало законної сили і підлягало виконанню, повинно ґрунтуватися на «особливих і непереборних обставинах», а, у протилежному випадку, це суперечитиме принципу юридичної визначеності, закріпленому пунктом 1 статті 6 Конвенції.
Враховуючи вищенаведене , колегія суддів дійшла висновку, що наведені позивачем обставини не є нововиявленими обставинами у контексті встановлених у судовому рішенні обставин справи.
Таким чином, оскільки подана позивачем заява про перегляд рішення за нововиявленими обставинами не містила нововиявлених обставин, визначених статтею 361 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду першої інстанції слід скасувати та відмовити позивачу в задоволенні заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неправильно застосовані норми матеріального права, що стало підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні заяви.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року скасувати.
Заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2023 року залишити в силі.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова 

суддя А.В. Суховаров 

суддя О.В. Головко