П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/40048/25	

Суддя першої інстанції - Стефанов С.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Дегтярьової С.В.,
суддів – Крусяна А.В., Яковлєва О.В.,
розглянув в порядку письмового провадження у місті Одеса апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 січня 2026 року у справі №420/40048/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 травня 2018 року по день фактичного розрахунку - 24 грудня 2021 року включно;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 травня 2018 року по день фактичного розрахунку - 24 грудня 2021 року, виходячи із розміру середньоденного грошового забезпечення за останні два місяці служби, які передували дню звільнення.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 січня 2026 року позовні вимоги задоволені: визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.05.2018 року по 24.12.2021 року та зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із військової служби за період з 31.05.2018 року по 24.12.2021 року включно у розмірі 79 789,66 грн. (сімдесят дев`ять тисяч сімсот вісімдесят дев`ять гривень 66 коп.).
До П`ятого апеляційного адміністративного суду надійшла апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 січня 2026 року у справі №420/40048/25. 
Апелянт просить рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 січня 2026 року в частині задоволення позову скасувати повністю. 
Відзив на апеляційну скаргу надійшов 06 березня 2026 року.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити та залишити без змін рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 січня 2026 року.
17 березня 2026 року матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2026 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження та зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України невідкладно подати до П`ятого апеляційного адміністративного суду довідку-розрахунок грошового та іншого забезпечення, що належали до виплати ОСОБА_1 при звільненні (у тому числі виплаченого несвоєчасно), в розрізі сум, видів та складових, з вказанням підстави для виплати (рішення суду, тощо).
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2026 року у зв`язку з невиконанням ухвали П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2026 року повторно витребувано докази. 
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 травня 2026 року повторно витребувано докази. 
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2026 року у зв`язку з невиконанням ухвали П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 травня 2026 року повторно витребувано докази. 
12 травня 2026 року до суду надійшли витребувані докази.
Колегія суддів перевірила матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, та дійшла висновку, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Суд першої інстанції встановив, що, відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 15 грудня 2014 року №25 о/с громадянин ОСОБА_1 був прийнятий на військову службу за контрактом строком на 3 (три) роки. 
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України від 22 грудня 2014 року №58 позивач був зарахований в списки особового складу частини та на усі види забезпечення. 
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України від 31 травня 2018 року №115 позивача було виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення відповідно до пункту “и” частини 6 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”.
Однак, у день виключення позивача зі списків особового складу, з ним не було проведено усіх необхідних розрахунків, згоду на виключення його зі списків особового складу без повного розрахунку він не надавав.
24 грудня 2021 року Військовою частиною НОМЕР_1 Національної Гвардії України на розрахунковий рахунок позивача була нарахована сума індексації грошового забезпечення у розмірі 79802,25 грн, що підтверджено банківською випискою. 
Позивач вважає, що оскільки його було виключено зі списків особового складу 31.05.2018 року, а крайню виплату відповідачем здійснено 24.12.2021 року, то відповідачем затримано розрахунок при звільненні.  
Позивач зазначає що дії відповідача відносно несвоєчасного розрахунку з позивачем є протиправними та відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, тому для захисту порушеного права звернувся з цім адміністративним позовом до суду. 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, згідно ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
Згідно ч.1 ст.117 КЗпП України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Згідно ч.2 ст.117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
При цьому, згідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.
У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.
Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
При цьому, згідно абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Згідно з пунктом 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата, зокрема, обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Відповідно до пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
В аспекті питання обчислення розміру належної до відшкодування суми, Суд зазначає, що, спираючись на критерії, наведені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19, визначив формулу, яку необхідно застосовувати для обчислення частки середнього заробітку, яка підлягає стягненню у випадку зменшення його розміру.
Зокрема, у пунктах 58-60 згаданої постанови Верховний Суд зазначив, що статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Частиною першою цієї статті встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Тлумачення конструкції цієї норми дає підстави для суду зробити висновки про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Такий правовий висновок прямо випливає із цієї норми.
Колегія суддів зазначає, що аналіз такого правового врегулювання дає змогу зробити правовий висновок, який не прямо випливає з приписів частини першої статті 117 КЗпП України, про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується, відповідно, розмір фінансової відповідальності роботодавця. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.
Подібний підхід щодо здійснення розрахунку суми відшкодування було застосовано судом, зокрема, й у справі №489/6074/23 і Велика Палата Верховного Суду визнала його таким, що забезпечив справедливий баланс інтересів сторін: захистив право позивача на повний розрахунок та належну компенсацію, водночас не допустив понесення роботодавцем несправедливих та непропорційних майнових втрат (пункти 116, 117 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 жовтня 2025 у справі №489/6074/23).
Отже, для цілей обчислення середнього заробітку в цій справі, з урахуванням наведених позицій Верховного Суду, підлягає встановленню: 
- розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; 
- загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; 
- частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; 
- частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в межах даної справи підлягають врахуванню норми статті 117 КЗпП України у редакції що діяла до 19 липня 2022 року.
Як вбачається із довідки про грошове забезпечення: у квітні 2018 року грошове забезпечення позивача складає 7552,50 грн, у травні 2018 року – 8204,60 грн.
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року “Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати”, середньоденне грошове забезпечення позивача складає: (7552,50 грн + 8204,60 грн) / 56 = 281,38 грн.
Середній заробіток за період з 01 червня 2018 року по 24 грудня 2021 року складає: 281,38 грн х 1303 дні = 366638,14 грн.
Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19 навів єдиний механізм розрахунку істотності частки середнього заробітку, а саме: розмір середнього заробітку прямо пропорційно залежить від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.
Апеляційним судом встановлено, що у цій справі загальний розмір виплат належних позивачеві при виключенні зі списків особового складу складав 88382,99 грн:
- 8576,89 грн виплачено у добровільному порядку при звільненні; 
- 79802,25 грн виплачено на підставі рішення суду в провадженні справи №540/1636/20.
Суд апеляційної інстанції встановив, що невиплаченою при звільненні була заборгованість з індексації 79802,25 грн, в зв`язку з несвоєчасною виплатою якої позивач просить суд нарахувати йому середній заробіток в даному провадженні. 
Велика Палата Верховного Суду вважає цей підхід таким, що забезпечує справедливий баланс інтересів сторін (Постанова від 8 жовтня 2025 року справа №489/6074/23).
Таким чином, частка заборгованості відповідно до алгоритму виведеного Верховним Судом складає: 79802,25 грн / 88382,99 грн * 100% = 90,29 %.
Натомість, суд першої інстанції визначив суму середнього заробітку за несвоєчасну виплату індексації в розмірі 79789,66 грн, що є меншою від 90,29 % загальної суми середнього заробітку.
Колегія суддів бере до уваги той факт, що ОСОБА_1 апеляційної скарги на рішення не подавав, із висновком суду першої інстанції про необхідність нарахування та виплати 79789,66 грн погодився, а тому апеляційний суд вважає за необхідне розглядати апеляційну скаргу в межах її доводів та вимог, що свідчить про відсутність підстав для скасування рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 січня 2026 року.
Суд першої інстанції повно та всебічно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку зібраним доказам та правильно визначив правову природу спірних правовідносин, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не є підставою для скасування чи зміни рішення суду.
За правилами ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 139, 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя доповідач С.В. Дегтярьова

Судді А.В. Крусян

О.В. Яковлєв