ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3672/26 Справа № 200/21452/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кондрашов І. А. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача Никифоряка Л.П.,
суддів Гапонова А.В., Халаджи О.В.,

Учасники справи:
позивач Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради,
відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі справу, що виникла з цивільних правовідносин, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2022року, головуючий у суді першої інстанції Кондрашов І.А. 
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2017року Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради (далі – КП «Дніпроводоканал» ДМР) подало в суд позов проти ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з вимогою про солідарне стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення з урахуванням 3% річних та інфляційного збільшення в розмірі 26 709,76грн. 
Існування таких вимог позивач обґрунтовував тим, що відповідно до державної програми забезпечення населення України послугами водопостачання та водовідведення КП «Дніпроводоканал» ДМР надає послуги водопостачання та водовідведення споживачам. 
Вказував, що за адресою: АДРЕСА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_1 ), де відповідальним квартиронаймачем є ОСОБА_1 та в якій також зареєстрований ОСОБА_2 надаються послуги з водопостачання та водовідведення.
Відповідно до розрахунку, сума заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення станом на 30 листопада 2017року становить 26 709,76грн та складається з: 16 491,33грн – сума основного боргу, 1 643,58грн – сума 3% річних, 8 571,85грн – інфляційне збільшення.
Оскільки відповідачами не сплачується плата за послуги з водопостачання та водовідведення, виникла заборгованість, з метою відшкодування якої, позивач вимушений звернутися до суду.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2022року позов КП «Дніпроводоканал» ДМР задоволено у повному обсязі. 
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, оскільки за адресою реєстрації відповідачів дійсно фактично надаються комунальні послуги у вигляді водопостачання та водовідведення, якими відповідачі користуються та у зв`язку з несвоєчасною сплатою яких утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
08 січня 2026року ОСОБА_2 , через представника ОСОБА_3 , подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи «Електронний суд» апеляційну скаргу на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2022року.
В апеляційній скарзі заявник не погодився з висновками суду та висловив вимогу про скасування рішення та відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягає у тому, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, не з`ясовано всі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Доводи апеляційної скарги зводились до того, що суд першої інстанції не врахував, що частина позовних вимог не підлягає задоволенню у зв`язку з пропуском строку позовної давності та оскільки він не був повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції, просив застосувати у справі позовну давність, зважаючи на те, що позивач звернувся до суду з даним позовом у грудні 2017року, в той час як заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення позивач просив стягнути за період, що перевищує трирічний строк, а саме з 1999 року. 
Вказував, що з урахуванням застосування позовної давності, перерахунку також підлягають і суми 3% річних та інфляційного збільшення. 
Зазначав, що розрахунок позивача не може бути належним і допустимим доказом у справі, адже сформований на власний розсуд.
Інша підстава апеляційної скарги зводилась до того, що справу розглянуто судом за відсутності відповідачів, не повідомлених належним чином про дату, час і місце розгляду справи.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив проти апеляційної скарги, заявляв що обставини якими скаржник обґрунтовував свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду. 
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
12 січня 2026року ухвалою судді Дніпровського апеляційного суду справу №200/21452/17 було витребувано із суду першої інстанції; та 09 лютого 2026року справа надійшла на адресу апеляційного суду.
Ухвалою судді Дніпровського апеляційного суду від 11 лютого 2026року апеляційну скаргу залишено без руху.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 лютого 2026року відкрито апеляційне провадження у справі.
09 березня 2026року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про доставку електронного листа.
Сторони у справі у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами
Відповідно до державної програми забезпечення населення України послугами водопостачання та водовідведення КП «Дніпроводоканал» ДМР надає послуги водопостачання та водовідведення споживачам. 
Між КП «Дніпроводоканал» ДМР та ОСОБА_1 встановилися фактичні відносини з приводу надання послуг, згідно рішення ДМР №526 від 20 квітня 1995року про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування КП «Дніпроводоканал» ДМР, 
Для оплати послуг з водопостачання та водовідведення за адресою АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 був відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 .
За адресою: АДРЕСА_1 зареєстрованими рахуються ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Позивач надавав відповідачам послуги з водопостачання та водовідведення, а відповідачі в свою чергу були зобов`язані сплачувати за ці послуги грошові кошти відповідно до норм та тарифів, що діяли у відповідний період.
Відповідно до розрахунку заборгованості, де зазначено тарифи за якими здійснюється нарахування, за особовим рахунком № НОМЕР_1 відкритим за адресою: АДРЕСА_1 (період з 01 січня 1999року по 30 листопада 2017року) за надання послуг з водопостачання та водовідведення рахується заборгованість у розмірі 16 491,33грн. Згідно вказаного розрахунку, позивачем також нараховано на суму основного боргу штрафні санкції, а саме: 1 643,58грн – сума 3% річних, 8 571,85грн – інфляційне збільшення.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції вирішального значення надав тій обставині, що позивачем за адресою реєстрації відповідачів дійсно надаються комунальні послуги у вигляді водопостачання та водовідведення, але відповідачі як споживачі послуг свої зобов`язань по оплаті наданих послуг не виконують, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає солідарному стягненню з відповідачів. 
Дослідивши наявні в цивільній справі документальні докази апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, так як судом першої інстанції при ухваленні рішення не повністю додержані норми матеріального права.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017року №2189-VIII (далі — Закон №2189-VIII). 
Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні), управитель та виконавці комунальних послуг (частина 1 статті 6 Закону №2189-VIII).
При цьому, згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 вказаного Закону індивідуальний споживач – це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Статтею 67 Житлового кодексу України визначено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
У пункті 2 частини 5 статті 7 Закону №2189-VIII закріплено обов`язок індивідуального споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідачі зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 та є споживачами послуг КП «Дніпроводоканал» ДМР за вказаною адресою.
Належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачами таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є їх процесуальним обов`язком.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилався на те, що розрахунок позивача не може бути належним і допустимим доказом у справі, адже сформований на власний розсуд, такі доводи колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наданий позивачем розрахунок здійснює спеціалізоване програмне забезпечення автоматично, з врахуванням актуальних індексів інфляції споживчих цін, які обчислюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа кожного місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Формула нарахування інфляційних витрат застосовується на щомісячне нарахування шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості. Оскільки розрахунок заборгованості формувало програмне забезпечення автоматично, представник позивача лише здійснив його витяг.
Натомість, у разі незгоди з розрахунком позивача, стороною відповідача не було надано суду відмінний від наявного в матеріалах справи розрахунок.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Тож відповідачі, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, не надали суду інших доказів з метою доведення своїх заперечень достатніми та допустимими доказами та уникнення доказування на підставі припущень.
Виходячи з викладеного правильними є висновки суду першої інстанції про те, що відповідачі зареєстровані за вищевказаною адресою, є споживачами послуг водопостачання та водовідведення та як споживачі зобов`язані нести витрати по оплаті наданих комунальних послуг.
Водночас, ОСОБА_2 заявив про застосування у справі позовної давності.
З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки /стаття 257 ЦК України/.
Відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права /частини перша статті 261 ЦК України/.
Положеннями частини 5 статті 261 ЦК України закріплено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.
Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць.
Оскільки плата та відповідно і заборгованість по оплаті послуг водопостачання та водовідведення нараховувалась позивачем відповідачам щомісяця, то в даному випадку перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу.
З відповідного числа кожного наступного місяця починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці послуг з водопостачання та водовідведення, а отже починається і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення.
Відповідно до частини 3 статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018року у справі № 200/11343/14-ц зроблено висновок, що той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася у суді першої інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи відповідачі не були належним чином повідомлені про розгляд судом цивільної справи, отже вони були позбавлені можливості заявити про застосування строку позовної давності до винесення судом рішення. 
Тож за умов що склалися, стягненню з відповідачів підлягає заборгованість в межах трирічної позовної давності, а тому звернувшись до суду у грудні 2017 року, позивач пропустив позовну давність до певних платежів, а саме за період з січня 1999року по листопад 2014року, яка не підлягає стягненню з відповідачів, у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності.
Враховуючи наведені положення законодавства колегія суддів приходить до висновку, що позивач має право на солідарне стягнення з відповідачів заборгованості по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення за період з грудня 2014року по листопад 2017року включно, в межах заявлених позивачем позовних вимог.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом /частина друга статті 625 ЦК України/.
З урахуванням застосування позовної давності, перерахунку також підлягають і суми 3% річних та інфляційного збільшення. 
Згідно надано позивачем розрахунку, заборгованість відповідачів за спожиті послуги водопостачання та водовідведення в межах строку позовної давності становить:
- грудень 2014року: 146,03грн — основний борг; інфляційне збільшення (103%) - 4,38грн; 3% річних — 19,17грн.
- 2015рік: 1752,36грн — основний борг; інфляційне збільшення (143,31%) - 758,95грн; 3% річних — 254,26грн.
- 2016рік: 3184,93грн — основний борг; інфляційне збільшення (112,36%) - 393,66грн; 3% річних — 317,62грн.
- 2017рік: 3740,03грн — основний борг; інфляційне збільшення (108,16%) - 305,19грн; 3% річних — 233,70грн.
Тож заборгованість за спожиті послуги водопостачання та водовідведення в межах строку позовної давності становить 8 823,35грн, інфляційне збільшення - 1 462,18грн та 3% річних - 824,75грн, а разом 11 110,28грн. 
Отже, колегія суддів приходить до висновку про необхідність частково задоволення позовних вимог в частині солідарного стягнення з відповідачів заборгованості по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення, та вважає, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими лише у розмірі 11 110,28грн.
На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, тому оскаржуване рішення в цій частині слід змінити, зменшивши загальну заборгованість з урахуванням 3% річних та інфляційного збільшення з 26 706,76грн до 11 110,28грн. 
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про процесуальні порушення суду першої інстанції щодо неналежного повідомлення відповідачів про дату і час слухання справи, не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки відповідач мав можливість і виклав свої заперечення щодо позову в поданій апеляційній скарзі, а тому вказані обставини не можуть слугувати підставою для скасування правильного по суті рішення суду. 
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, переоцінки доказів та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин, законності та обґрунтованості висновків суду ці доводи не спростовують.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи /пункти 1, 3 частини першої статті 376 ЦПК України/.
Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити частково, оскаржуване рішення змінити, зменшивши загальну суму заборгованості по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення до стягнення з 26 706,76грн до 11 110,28грн. 
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, які в цій справі складаються із судового збору, апеляційний суд виходить з такого.
За положеннями частин першої та тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Приймаючи до уваги висновок суду про часткове задоволення позовних вимог, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, що складаються із судового збору за подачу позову у розмірі 665,62грн (11 110,28 / 26 706,76 х 1 600 = 665,62).
Відповідно з позивача на користь відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати, що складаються із судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 1121,26грн ( 15 596,48 / 26 706,76 х 1 920 = 1 121,26). 
Водночас, згідно з частиною десятою статті 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Тож, застосовуючи частину десяту статті 141 ЦПК України, в порядку розподілу судових витрат по сплаті судового збору з КП «Дніпроводоканал» ДМР на користь ОСОБА_2 остаточно підлягає стягненню 455,64грн (1 121,26 - 665,62 = 455,64).
Отже, рішення суду підлягає зміні в частині стягнутої загальної суми заборгованості по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення та скасуванню в частині стягнення судових витрат по сплаті судового збору, а в решті підлягає залишенню без змін.
Керуючись статтями 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 
У Х В А Л И В:
Задовольнити частково апеляційну скаргу ОСОБА_2 .
Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2022року змінити в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, зменшивши загальну суму заборгованості по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення до стягнення з 26 706,76грн до 11 110,28грн. 
Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2022року в частинах стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради судових витрат по сплаті судового збору - скасувати. 
Стягнути з Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 455,64грн.
В решті рішення суду залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.
Повне судове рішення складено 05 травня 2026року.

Судді: