Провадження № 2/537/12/2026
Справа № 537/1640/23

РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.04.2026 у м. Кременчуці Крюківський районний суд м. Кременчука в складі головуючого судді Фадєєвої С.О. при секретарях судового засідання Скічко Н.В., Супруненко О.О. з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_1 адвоката Мушука В.В., представника відповідача акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС Іншуранс» адвоката Голяра І.С., представника відповідача комунального підприємства «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» Щербаня В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці цивільну справу № 537/1640/23 за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС Іншуранс», комунального підприємства «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» про стягнення шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «СК «Брокбізнес», КП «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради», де просив суд стягнути з ПрАТ «СК «Брокбізнес» на його користь суму страхового відшкодування у розмірі 133439 грн. 30 коп., з яких 100000 грн. шкоди, заподіяної майну, 31846 грн. шкоди, заподіяної здоров`ю, та 1593 грн. 30 коп. моральної шкоди. Також просив суд стягнути з відповідача КП «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» на його користь 244447 грн. 23 коп., з яких: 96040 грн. 53 коп. шкоди, заподіяної майну, та 148406 грн. 70 коп. моральної шкоди.
В обґрунтування своїх вимог вказав, що 09.06.2019 на перехресті вулиць Шевченка та Першотравнева в м. Кременчуці сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля швидкої медичної допомоги «Peugeot Boxer», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та мотоциклу «Yamaha R-6 RJ11», д.н.з. НОМЕР_2 , під його, ОСОБА_1 , керуванням, внаслідок якої він отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Відомості про подію 10.06.2019 були внесені до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. Проведеною у межах розслідування кримінального провадження експертизою № 75 від 24.02.2020 встановлено невідповідність дій водія автомобіля «Peugeot Boxer» вимогам п.п.3.1, 8.7.3 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору перебували в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди. Цією ж експертизою підтверджено, що водій автомобіля швидкої медичної допомоги мав технічну можливість запобігти зіткненню шляхом виконання вимог ПДР, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. Органом досудового розслідування на початку квітня 2020 року було складено та скеровано до Крюківського районного суду м. Кременчука обвинувальний акт відносно водія автомобіля «Peugeot Boxer» ОСОБА_2 за ч.1 ст. 286 КК України. З метою отримання відшкодування завданої шкоди ним, ОСОБА_1 , подано цивільний позов у порядку ст. 128 КПК України до ПрАТ «СК «Брокбізнес», КП «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради». Вказав, що ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 20.02.2023 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, було закрито у зв`язку із смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 обвинуваченого, а його, ОСОБА_1 , цивільний позов залишено без розгляду. Зазначив, що кримінальне провадження було закрито з нереабілітуючих підстав, а завдана йому шкода не була відшкодованою. Звернув увагу на те, що на момент ДТП ОСОБА_2 виконував трудові обов`язки водія та знаходився у трудових відносинах з КП «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради», якому і належить транспортний засіб «Peugeot Boxer», д.н.з. НОМЕР_1 . Вказаний спеціалізований транспортний засіб на момент ДТП був забезпеченим за страховим полісом на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеним 26.06.2018 між КП «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» та ПАТ «СК «Брокбізнес», на страхову суму 200000 грн за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю та 100000 грн за шкоду, заподіяну майну. Він, як потерпілий, не звертався до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, що, згідно з практикою касаційного суду, не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог до страховика. Згідно із звітом про оцінку майна № 183 від 10.04.2023, ринкова вартість належного йому мотоциклу до ДТП складала 238118,88 грн, а після ДТП - 42078,35 грн (залишки). Оскільки вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 261392,69 грн., він є фізично знищеним, тому вважає, що завдана йому матеріальна шкода становить різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, тобто 196040,53 грн. Крім того, він поніс витрати на лікування у розмірі 31846 грн, а тому загальний розмір матеріальної шкоди, завданої йому, складає 227886,53 грн, що перевищує встановлений полісом ліміт відповідальності за завдану шкоду. Просив стягнути з ПрАТ «СК «Брокбізнес» суму майнової шкоди в межах страхового ліміту, а саме 100000 грн. шкоди, заподіяної його майну, та 31846 шкоди, заподіяної здоров`ю, та стягнути з КП «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» залишок суми майнової шкоди в розмірі 96040,53 грн. Зазначив, що оскільки він в ДТП отримав тілесні ушкодження, то вимушений був тривалий час лікуватися в закладах охорони здоров`я, що завдавало йому фізичного болю та страждань, змусило його змінити спосіб життя та стати тягарем для своїх родичів, які задля догляду за ним були вимушені переїхати до м. Кременчука, також він зазнавав душевних страждань, пов`язаних із знищенням свого майна. Завдану йому моральну шкоду він оцінює у 150000 грн, 5% від розміру якої, тобто 1593,30 грн, просив стягнути з страхової компанії, а залишок суми у розмірі 148406,70 грн - із КП «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради». Вважає, що строк звернення до суду з позовом ним не пропущений, оскільки згідно з висновком Верховного Суду у постанові від 20.08.2020 у справі № 652/219/17 строк, установлений у ч.1 ст.128 КПК України, не може бути обмежений спливом позовної давності за правилами ЦК України. Визначаючи у ч.2 ст. 265 ЦК України спеціальні правила про перебіг позовної давності у разі залишення позову, який був пред`явлений у кримінальному провадженні, без розгляду, законодавець встановлює гарантований мінімальний строк для звернення з цим позовом у порядку цивільного судочинства - шість місяців. Причому початок перебігу цього строку пов`язується саме з днем набрання законної сили судовим рішенням, яким позов було залишено без розгляду у кримінальному провадженні, а не з обставинами, зазначеними у ст.. 261 ЦК України. Крім того у абз.1 ч.2 ст. 265 цього Кодексу пред`явлення та розгляд цивільного позову у кримінальному провадженні фактично визначається самостійною підставою для зупинення перебігу позовної давності. Беручи до уваги те, що Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області залишив без розгляду в межах кримінального провадження цивільний позов 20.02.2023, вважає, що строк звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, не пропущено. 
Представник відповідача ПрАТ «СК «Брокбізнес» подав відзив на позовну заяву, де просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , вказуючи на те, що позивач не виконав свого обов`язку, встановленого п.35.1 ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», подати страховику протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду заяву про страхове відшкодування з відповідним змістом та відповідними документами. Відповідно до п.37.1.4 ст. 37 цього Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи правові позиції Верховного Суду та керуючись п.37.1.4 ст.37 згаданого Закону, після отримання позовної заяви ОСОБА_1 яка була подана до суду з пропуском річного строку після ДТП, страховою компанією було прийнято рішення № 1286-05 від 09.10.2020 про відмову у виплаті страхового відшкодування ОСОБА_1 . Вважає, що матеріали справи не містять ні обґрунтувань, ні доказів добросовісної поведінки позивача та жодним доказом позивач не підтвердив, що річний строк для подання заяви про страхове відшкодування пропущено через незалежні від нього причини. Також вважає, що у позивача були відсутні обставини, які б перешкоджали йому подати заяву про страхове відшкодування протягом року з моменту ДТП. Зазначив, що відповідно до позовної заяви та обвинувального акту від 09.04.2020 висновком судової автотехнічної експертизи № 75 від 24.02.2020 встановлено, що дії водія «Peugeot Boxer», д.н.з. НОМЕР_1 , знаходяться у причинному зв`язку з ДТП, при цьому кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, надійшло на розгляд суду 13.04.2020, а ОСОБА_1 був у статусі потерпілого задовго до передання кримінального провадження до суду. Отже позивач був обізнаний про особу, яка спричинила ДТП і, на думку представника позивача, у нього було достатньо часу для подання заяви до страхової компанії, тобто ОСОБА_1 не довів добросовісної поведінки як потерпілої особи. Крім того, позивач не подавав повідомлення про подію, що має ознаки страхового випадку, як не подавав і заяви про виплату страхового відшкодування з переліком визначених законом документів. Вважає, що саме позивач несе ризик настання наслідків, пов`язаних із нездійсненням ним своїх прав та обов`язків, передбачених ст.. 35 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказав, що звіт про оцінку майна № 183 є неналежним, недопустимим та недостовірним доказом. Крім цього вважає, що відповідач не довів документально необхідності придбання ліків та засобів медичного призначення, квитанції про купівлю яких надав суду, а відповідно неможливо розрахувати і суму моральної шкоди, яка повинна відшкодовуватися у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Звернув увагу суду на те, що частина квитанцій, наданих позивачем нечитабельна, містить у переліку побутові товари та благодійні внески. Вважає неспівмірними розмір витрат на оплату послуг адвоката.
Представником відповідача КП «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» також подано відзив на позов, де він позовних вимог не визнав. Вказав, що згідно норм чинного законодавства саме висновок судового експерта, а не висновок спеціаліста-оцінювача є доказом у кримінальному судочинстві, оцінювач не має права визначати вартість матеріального збитку. Вважає, що поданий позивачем звіт оцінювача не є доказом у розумінні ч.2 ст. 76, ч.2 ст.77, ч.1 ст. 78 ЦПК України. Також вказав, що в межах кримінального провадження ОСОБА_1 просив стягнути іншу суму шкоди, заподіяної здоров`ю внаслідок ДТП і чому сума змінилася у цивільному провадженні йому незрозуміло. Вважає, що у документах, наданих позивачем суду, відсутній належним чином затверджений лікарняним закладом діагноз з наступним курсом лікування та призначенням позивачеві відповідних лікарських засобів. Позивач не аргументував покупку лікарських засобів і проходження лікарських обстежень, зазначених в чеках, з тим курсом лікування, який йому прописаний лікарем, та лікарськими засобами, які він мав приймати. Окрім того, надані позивачем копії чеків у своєму переліку мають побутові товари: пакети, рукавички, бахіли, які не є предметами медичного призначення. Вважає, що позивачем не аргументовано розмір моральної шкоди, не погоджується і з заявленим розміром витрат на правову допомогу. 
Представником позивача адвокатом Мушуком В.В. подано суду відповіді на відзив КП «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» та ПрАТ «СК «Брокбізнес», де він вказав, що вважає наведені у відзивах доводи такими, що не ґрунтуються на нормах закону та суперечать практиці Верховного Суду. Попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування не є обов`язковим. Про те, що досудовим слідством встановлена винуватість у ДТП ОСОБА_2 потерпілий ОСОБА_1 дізнався лише після відкриття матеріалів кримінального провадження та направлення прокурором матеріалів до суду, тобто у квітні 2020 року. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 закрите з нереабілітуючих підстав. Інші доводи відповідачів щодо необґрунтованості вимог також, на його думку, є необґрунтованими. 
Представник відповідача КП «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» подав суду заперечення, де вказав, що вважає наведені у відповіді на відзив аргументи необґрунтованими та такими, що не відповідають чинному законодавству. Так як кримінальне провадження стосовно ОСОБА_2 було закрите, обвинувальний вирок відсутній, вина ОСОБА_2 не була доведена і особа вважається невинуватою. Близькі родичі обвинуваченого мають право, а не обов`язок клопотати про продовження кримінального провадження з метою встановлення невинуватості особи. Роботодавець такого права не має.
У процесі розгляду справи відповідач ПрАТ «СК «Брокбізнес» змінив назву на АТ «СК «ББС Іншуранс», що підтверджується письмовими доказами
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Мушук В.В. позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові та відповідях на відзиви. 
Представники відповідачів АТ «Страхова компанія «ББС Іншуранс» (до зміни назви - ПрАТ «СК «Брокбізнес») адвокат Голяр І.С. та КП «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» Щербань В.О. у судовому засіданні позовних вимог не визнали, обґрунтовуючи свої позиції доводами, викладеними у відзивах та запереченні. 
Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України).
Згідно з ч.1 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є у тому числі завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п.3 ч.2 ст. 11 ЦК України). Особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч.1 ст. 22 ЦК України). Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.1, 2 ст. 1166 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
За загальним правилом обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи. Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 цієї статті). 
Згідно з ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
В силу ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 
Водночас Конституційний Суд України у рішенні щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 частини першої статті 284 КПК (справа щодо презумпції невинуватості) від 8 червня 2022 року № 3-р(ІІ)/2022 визначив, що приписи статей 1,3, 8, 62 Конституції України вказують на позитивний обов`язок держави забезпечувати дотримання презумпції невинуватості особи на всіх стадіях кримінального провадження та після його завершення аж до спростування такої презумпції в законному порядку судом виключно в обвинувальному вироку (абзац дев`ятий підпункту 2.2 пункту мотивувальної частини). Отже, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду (стаття 62 Конституції України, частина перша статті 17 КПК України).
Поряд з цим цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок та право доведення відсутності вини у завданні шкоди (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 27 грудня 2019 року у справі №686/11256/16-ц). Закриття кримінальної справи не виключає можливості цивільно-правової відповідальності цієї особи за шкоду, заподіяну нею (чи іншої особи, яка несе відповідальність в силу закону), однак, презумпція невинуватості вимагає доведення вини особи і право відповідача (чи іншої особи, яка несе відповідальність в силу закону) на надання доказів на спростування вини у завданні шкоди.
Як встановлено судом, 09.04.2020 прокурором Кременчуцької місцевої прокуратури затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12019170110001105 від 10.06.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, стосовно обвинуваченого ОСОБА_2 , де потерпілим від злочину був ОСОБА_1 . З обвинувального акта вбачається, що ОСОБА_2 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин: 09.06.2019 приблизно о 23 год. 47 хв. в темний час доби, при увімкненому зовнішньому міському електроосвітленні, в ясну погоду без опадів, по сухому асфальтобетонному покриттю вул. Першотравнева в м. Кременчуці, яка має по одній смузі руху у кожному напрямку, зі сторони вул. Гагаріна в напрямку вул. Небесної Сотні м. Кременчука, керуючи мотоциклом «Yamaha R-6 RJ11», д.н.з. НОМЕР_2 , рухався мотоцикліст ОСОБА_1 . В цей саме час по вул. Шевченка, зі сторони вул. Троїцької в напрямку до вул. Соборної, керуючи службовим автомобілем станції екстреної медичної допомоги «Peugeot Boxer», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись з увімкненим проблисковим маяком та спеціальним звуковим сигналом, рухався водій ОСОБА_2 на екстрений виклик з надання медичної допомоги у складі бригади екстреної медичної допомоги. Наближаючись до регульованого світлофорним об`єктом перехрестя вул. Шевченка - Першотравнева м. Кременчука, водій ОСОБА_2 виїхав на вищевказане регульоване світлофором перехрестя на червоний сигнал світлофору (забороняє рух), не надав дорогу мотоциклу «Yamaha R-6 RJ11», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням мотоцикліста ОСОБА_1 , що наближався до даного перехрестя на зелений сигнал світлофору (дозволяє рух), хоча мав можливість своєчасно виявити мотоцикліста, тим самим порушив вимоги п.п. 3.1., 8.7.3. (е) «Правил дорожнього руху України», та допустив зіткнення правою боковою частиною автомобіля «Peugeot Boxer», д.н.з. НОМЕР_1 , з передньою частиною мотоцикла «Yamaha R-6 RJ11», д.н.з. НОМЕР_2 . В результаті зіткнення водій мотоцикла «Yamaha R-6 RJ11» ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 58 від 17.01.2020, яка досліджена судом як доказ і у цій справі, у ОСОБА_1 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому середньої третини лівої великогомілкової кістки; рваної рани мошонки, гематоми мошонки та параректальної ділянки; множинних саден кінцівок, які утворились від дії тупих твердих предметів, і за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, за ознакою довготривалого розладу здоров`я.
Як зазначено у обвинувальному акті, відповідно до висновку судової транспортно-трасологічної експертизи № 43 від 23.01.2020, яку також досліджено судом і у цій справі, в процесі аналізу та порівняльного дослідження механічних пошкоджень транспортних засобів максимально співпадаючих формою та розмірами і розташуванням відносно поверхні землі і габаритів автомобіля «Peugeot Boxer», д.н.з. НОМЕР_1 , та мотоцикла «Yamaha R-6 RJ11», д.н.з. НОМЕР_2 , було визначено, що у момент первинного контакту кут між подовжніми вісями складав близько 80 градусів ±5 градусів. Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № 75 від 24.02.2020 в умовах заданої події водій автомобіля марки «Peugeot Boxer», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 мав технічну можливість запобігти зіткненню шляхом виконання вимог п.п. 3.1., 8.7.3. (ґ) Правил дорожнього руху України (за показами ОСОБА_2 ) та п.п. 3.1., 8.7.3. (е) Правил дорожнього руху України (за показами потерпілого ОСОБА_1 , свідка ОСОБА_3 , свідка ОСОБА_4 , свідка ОСОБА_5 ), для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. У заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля марки «Peugeot Boxer», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 вбачаються невідповідності з вимогами п.п. 3.1., 8.7.3. (ґ) Правил дорожнього руху України (за показами ОСОБА_2 ) та п.п. 3.1., 8.7.3. (е) Правил дорожнього руху України (за показами потерпілого ОСОБА_1 , свідка ОСОБА_3 , свідка ОСОБА_4 , свідка ОСОБА_5 ), які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. Таким чином, згідно з обвинувальним актом, своїми необережними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_1 середньої тяжкості тілесні ушкодження, ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.
Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15.04.2020 кримінальне провадження прийняте до розгляду Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області. Потерпілим ОСОБА_1 в межах кримінального провадження 19.08.2020 пред`явлено цивільний позов до ПрАТ «СК «Брокбізнес», КП «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20.02.2023 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, закрито на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із смертю обвинуваченого. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 до ПРАТ «СК «Брокбізнес», КП «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» про відшкодування завданої злочином матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду. Ухвала набрала законної сили. 
Висновком експертів № 1436/1437 за результатами проведення комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи, призначеної судом за клопотанням сторони спору, надано оцінку дій водія ОСОБА_2 1 ВАРІАНТ (за показами свідка ОСОБА_2 ) : у даній дорожній ситуації, згідно варіантів №1, №3, №:4, (див. Таблицю №1), при яких водій мотоцикла «Yarnaha R-6 RJ11» не мав технічної можливості екстреним гальмуванням зупинити мотоцикл до межі проїзної частини та відповідно надати першочергове право проїзду автомобілю «Peugeot Вохег», дії водія автомобіля «Peugeot Вохег», р.н. НОМЕР_3 , ОСОБА_6 не відповідали вимогам п.п. 3.1, 8.7.3 ґ), е), 8.10, 16.3 Правил дорожнього руху України, та з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, а технічна можливість попередити зіткнення з мотоциклом з боку водія автомобіля «Peugeot Вохег», ОСОБА_7 полягала у виконанні ним вимог п.п. 3.1, 8.7.3 ґ), е), 8.10, 16.3 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. У заданій дорожній ситуації згідно варіанта №2 (див. Таблицю №1) водій мотоцикла «Yamaha R-6 RJ11» мав технічну можливість екстреним гальмуванням зупинити мотоцикл до межі проїзної частини та відповідно надати першочергове право проїзду автомобілю «Peugeot Вохег», в діях водія автомобіля «Peugeot Вохег», р.н. НОМЕР_3 , ОСОБА_2 невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, не вбачається. За 2 ВАРІАНТОМ (за показами потерпілого ОСОБА_1 ) у даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «Peugeot Вохег», р.н. НОМЕР_3 , ОСОБА_2 не відповідали вимогам п.п, 3.1, 8.7.3 ґ)), е), 8.10, 16.3 Правил дорожнього руху України, та з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, а технічна можливість попередити зіткнення з мотоциклом з боку водія автомобіля «Peugeot Вохег», ОСОБА_2 , полягала у виконанні ним вимог п.п. 3.1, 8.7.3 ґ), е), 8.10, 16.3 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було будь¬яких перешкод технічного характеру.
Цим же висновком експерта надано оцінку дій водія ОСОБА_1 1 ВАРІАНТ (за показами свідка ОСОБА_2 ) : у даній дорожньо-транспортній ситуації, згідно варіантів №1, №2, (див. Таблицю №5), при яких водій мотоцикла «Yamaha R-6 RJ11» не мав технічної можливості екстреним гальмуванням зупинити мотоцикл до межі проїзної частини та відповідно надати першочергове право проїзду автомобілю «Peugeot Вохег», дії водія мотоцикла «Yamaha R-6 RJ11», ОСОБА_1 , не відповідали вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України та з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, а згідно варіантів №3, №4, (див. Таблицю №5) дії водія мотоцикла «Yamaha R-6 RJ11», ОСОБА_1 , не відповідали вимогам п.п.12.3, 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху України та з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. У даній дорожній ситуації, варіант №2 (див. Таблицю №1 ), при яких водій мотоцикла «Yamaha R-6 RJ11» мав технічну можливість екстреним гальмуванням зупинити мотоцикл до межі проїзної частини та відповідно надати першочергове право проїзду автомобілю «Peugeot Вохег», який рухався з увімкненими спеціальними світовими та звуковими сигналами, дії водія мотоцикла «Yamaha R-6 RJ11», ОСОБА_1 , не відповідали вимогам п.3.2 Правил дорожнього руху України та з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, а технічна можливість попередити виникнення даної пригоди з боку водія ОСОБА_1 полягала у виконанні ним вимог п.3.2 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було перешкод технічного характеру. 2-ВАРІАНТ (за показами потерпілого ОСОБА_1 ) у даній дорожньо-транспортній ситуації в діях водія мотоцикла «Yamaha R-6 RJ11», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, не вбачається. У даній дорожньо-транспортній ситуації водій мотоцикла «Yamaha R-6 RJ11», ОСОБА_1 з моменту виявлення автомобіля «Peugeot Вохег» через об`єкт, що обмежує оглядовість, не мав технічної можливості екстреним гальмуванням зупинити мотоцикл і тим самим попередити зіткнення, як при швидкості руху мотоцикла 60.0 км/год, так і при дозволеній швидкості руху в населеному пункті 50 км/год.
Судом за клопотанням учасників процесу досліджені також матеріали кримінального провадження, зокрема висновки експертиз, копії яких долучені до цієї справи, та інші докази, допитаний експерт ОСОБА_8 , який роз`яснив експертний висновок № 1436/1437. Досліджені судом докази, на думку суду, не спростовують вини ОСОБА_2 у завданні шкоди ОСОБА_1 . 
Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. В постанові ВП ВС від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, що керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що на момент дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з КП «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради». З наказу по підприємству від 26.02.2019 №34-К вбачається, що ОСОБА_2 прийнятий водієм автотранспортних засобів 1-го класу (виїзної бригади станції екстреної медичної допомоги) округу 2 м. Кременчука та за сумісництвом на 0,25 посади водія автотранспортних засобів 1-го класу (виїзної бригади станції екстреної медичної допомоги) округу 2 м. Кременчука на автомобіль «Peugeot Boxer», д.н.з. НОМЕР_4 .
Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування); до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який підлягає застосуванню в редакції, чинній на час виникнення правовідносин (Закон № 1961-IV). Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.
Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Peugeot Boxer», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у СК «Брокбізнес» на умовах поліса обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК 8947277, строк дії : з 10.07.2018 по 09.07.2019, страхова сума за шкоду, завдану майну - 100000 грн, життю і здоров`ю - 200000 грн, франшиза - 0, страхувальник - КП «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради». Листом № 1286-05 від 09.09.2020 ПрАТ «СК «Брокбізнес» повідомила ОСОБА_1 про відмову у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що подія мала місце 09.06.2019, а з позовом ОСОБА_1 до суду звернувся з пропуском річного строку звернення, а саме 19.08.2020. 
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, чинній на час виникнення правовідносин (далі - Закон), страховим випадком вважав дорожньо-транспортну пригоду, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст.6). Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування, вимоги до змісту якої та перелік документів, які підлягали долученню, викладені у ст.. 35 Закону. В силу ст.. 36 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Згідно з ч.2 ст. 36 цього Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення. Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення. Відповідно до ст.. 37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є у тому числі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди (п.37.1.4 ст. 37 Закону).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) суд виснував, що: «підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат. Разом з тим, ані Закон №1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності. Водночас ЦК України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності (статті 263-264, стаття 267 ЦК України). Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові. Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми. З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі. Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності».
Як зазначалося вище дорожньо-транспортна пригода мала місце 09.06.2019. 09.04.2020 прокурором Кременчуцької місцевої прокуратури затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12019170110001105 від 10.06.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, стосовно обвинуваченого ОСОБА_2 , де потерпілим від злочину був ОСОБА_1 . Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15.04.2020 кримінальне провадження прийняте до розгляду. 19.08.2020 потерпілим ОСОБА_1 в межах кримінального провадження пред`явлено цивільний позов до ПрАТ «СК «Брокбізнес», КП «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20.02.2023 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, закрито, цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 до ПРАТ «СК «Брокбізнес», КП «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» про відшкодування завданої злочином матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду. У зв`язку із залишенням цивільного позову у кримінальному провадженні без розгляду ОСОБА_1 01.05.2023 звернувся до суду з цією позовною заявою.
Судом приймається до уваги, що внаслідок ДТП потерпілий ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження та перебував на стаціонарному лікуванні до 02.07.2019, дорожньо-транспортна пригода розглядалася в кримінальному провадженні, з яким потерпілий ознайомився після відкриття матеріалів, тобто не раніше 9 квітня 2020 року, та у межах кримінального провадження ним було пред`явлено 19.08.2020 цивільний позов про відшкодування шкоди. Після закриття кримінального провадження та залишення позову у кримінальному провадженні без розгляду ОСОБА_1 01.05.2023 звернувся з позовом до цивільного суду. Таким чином суд вважає, що ОСОБА_1 чинив активні дії, які свідчать про його волевиявлення щодо здійснення права на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, ним здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та однорічний строк звернення з моменту події пропущено через незалежні від нього причини. 
Попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду із позовом до страховика про стягнення відповідного відшкодування. Вказане відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року у справі №465/4621/16-к.
Згідно п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч.2 ст. 23 моральна шкода полягає у тому числі фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Згідно з ч.1 ст. 22 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, цей Закон (ст..23) визначав у тому числі шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого; моральну шкоду, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Відповідно до ч.1 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, чинній на час виникнення правовідносин, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. В силу ст..26-1 цього Закону страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Позивачем ОСОБА_1 надано суду копії квитанцій та чеків, з яких частина є нечитабельними. Крім цього, судом бралася до уваги виписка №3390 з медичної карти стаціонарного хворого травматологічного відділення ОСОБА_1 від 02.07.2019, виписка з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» ОСОБА_1 від 22.03.2021, виписний епікриз із медичної карти стаціонарного хворого травматологічного відділення ОСОБА_1 від 02.07.2019, листки лікарських призначень до медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_1 . Судом досліджувалися також оригінали цих документів, що подавалися в межах кримінального провадження. Доведеним, на думку суду, є розмір спричиненої ОСОБА_1 шкоди, пов`язаної з лікуванням, у сумі 19279,76 грн. При цьому судом враховано вартість ліків, вказану у чеках, які відповідають лікарським призначенням, та обезболюючих препаратів (фленокс, гепарінова мазь, дексалгін, ліатон, левасепт, донорміл, гепарин, кімацеф, анаперон, немісил, кетанов) вартість призначених діагностичних обстежень (рентген, томографія мозку, МРТ органів малого тазу), вартість антисептичних препаратів (спирт, декасан), вартість медичних печаток, перев`язувального матеріалу (бинти), медичних систем (оскільки потерпілий отримував частину ліків методом ін`єкцій), медичних засобів гігієни (пелюшки) та розчину для ін`єкцій, а також вартість милиці та набору імплантів для остеосинтезу гомілки. Судом не враховувалася вартість медичних препаратів, які не вказані у лікарських призначеннях, суми благодійної допомоги, а також частина квитанцій, які неможливо прочитати. 
Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це у тому числі шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу (ст. 28 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно з ст.. 30 цього Закону транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентований статтею 30 Закону №1961-IV, згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки та відповідають за завдану шкоду. 
Належність мотоцикла «Yamaha R-6 RJ11», д.н.з. НОМЕР_2 , позивачеві ОСОБА_1 підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. У судовому засіданні зі слів позивача встановлено, що пошкоджений транспортний засіб проданий власником, точну дату продажу він не пам`ятає, приблизно у 2022 році. Сторони у цій справі не заперечували у суді, що належний позивачеві мотоцикл є фізично знищеним.
Вартість матеріального збитку, заподіяного власнику мотоцикла «Yamaha R-6 RJ11», д.н.з. НОМЕР_2 , визначалася у висновку експерта Корягіна В.В. від 10.02.2020 № 6-20, проведеного за заявою ОСОБА_1 , який досліджувався судом у повному обсязі в оригіналі (долучений до матеріалів кримінального провадження). При цьому є очевидним, що експертом допущено описку при обрахунку вартості транспортного засобу до ДТП, що вбачається з розділу 2 висновку експерта, де наведені математичні розрахунки за встановленими формулами. Так з математичного обрахунку вбачається, що ринкова вартість колісного транспортного засобу на момент ДТП (С) визначена у 138178,79 грн (проте нижче експертом помилково вказана інша сума - 238118,88 грн), вартість відновлювального ремонту (Свр) дорівнює 312221,43 грн. Крім цього, в експертному висновку визначена вартість матеріального збитку з посиланням на п. 8.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду держмайна України 24.11.2003 № 142/5/2092, що суд вважає помилковим, та зроблено висновок, що оскільки вартість відновлювального ремонту мотоцикла (Свр) не менша за його ринкову вартість на момент ДТП (С), то вартість матеріального збитку (У) власнику мотоцикла визначається такою, що дорівнює ринковій вартості мотоцикла на момент ДТП (С). Вартість залишків транспортного засобу експертом не визначалася. Як вбачається з долучених до експертного висновку додатків транспортний засіб «Yamaha R-6 RJ11», д.н.з. НОМЕР_2 , оглядався експертом безпосередньо.
Крім висновку експерта № 6-20 позивачем надано суду звіт про оцінку майна № 183, проведений на замовлення ОСОБА_1 10.04.2023 ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи», оцінювач ОСОБА_9 . Зі звіту вбачається, що об`єкт дослідження не оглядався оцінювачем. Згідно з вказаним звітом ринкова вартість об`єкта оцінки до ДТП становить 238118,88 грн. без ПДВ, ринкова вартість об`єкта оцінки після ДТП становить 42078,35 грн без ПДВ, вартість відновлювального ремонту станом на 10.02.2020 становить 312221,43 грн з врахуванням ПДВ на складові частини або 261392,69 грн без ПДВ. Зі звіту вбачається, що для надання відповіді на перше (ринкова вартість об`єкта оцінки до ДТП) та третє (вартість відновлювального ремонту) питання оцінювач спирався на п.16 «Націрнального стандарту №1», згідно з яким оцінювач має право надавати висновок про ринкову вартість об`єкта оцінки, що ґрунтується, зокрема, на інформації про попередній рівень цін на ринку подібного майна. Таким чином оцінювач вказав ринкову вартість об`єкта до ДТП у сумі 238118,88 грн (помилково вказана сума експертом) та вартість відновлюваного ремонту у сумі 312221,43 грн, приймаючи до уваги виключно висновок №6-20 судового експерта Корягіна В.В. 
Для надання відповіді на друге питання (ринкова вартість об`єкта оцінки після ДТП) оцінювач спирався на результати проведеного порівняльного аналізу цінових показників подібного майна (мотоциклів, споживні характеристики яких максимально подібні до об`єкта оцінки у стані після ДТП), потенційні власники яких не мають намірів їх відновлення, а мають на меті одержати грошові кошти з їх продажу на вільному ринку, для отримання кінцевого результату прийнято середнє значення. Оцінювачем визначена ринкова вартість об`єкта після ДТП (залишків) у сумі 42078,35 грн. 
За таких обставин суд вважає за можливе при розрахунку вартості матеріального збитку взяти до уваги вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, визначену експертом у сумі 138178,79 грн та вартість після дорожньо-транспортної пригоди у сумі 42078,35 грн, визначеній оцінювачем, та визначити розмір матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_1 пошкодженням транспортного засобу у сумі 96100,44 грн. 
Звіт оцінювача ОСОБА_9 у вигляді експертного висновку про вартість майна від 18.05.2022, перша та друга сторінка якого надавалися суду представником відповідача, не є належним доказом у справі, жодна із сторін не посилалася на нього як на доказ вартості пошкодженого майна у цій справі. Відповідачам з часу пред`явлення ОСОБА_1 позову про відшкодування шкоди у межах кримінального провадження було відомо про намір позивача відшкодувати спричинену йому щкоду, проте транспортний засіб до часу ревлізації його залишків страховою компанією не оглядався.
Як зазначалося вище під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 
Згідно з ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, чинній на час виникнення правовідносин, страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
При визначенні розміру моральної шкоди, судом враховується, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_1 завдано тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров`я, він змушений був лікуватися стаціонарно, зазнав тривалого фізичного болю та моральних страждань, двічі зазнавав оперативного втручання. Крім цього, транспортному засобу, який належить позивачу, було завдано механічних ушкоджень, що призвело до його фізичного знищення та завдало майнових збитків позивачу. Все це порушило усталений спосіб життя відповідача, призвело до вимушених змін та викликало необхідність вчинення ним дій, направлених на отримання відшкодування шкоди, у тому числі збирання документів, звернення за правовою допомогою та до суду. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує також характер правопорушення, а саме те, що правопорушення є кримінальним, тривалість вимушених змін у житті позивача, глибину душевних страждань ОСОБА_1 , спричинених фізичним болем, раптовою втратою належного йому майна та необхідністю вживати додаткових зусиль для організації свого життя. Суд, враховуючи вимоги розумності і справедливості, вважає за можливе визначити відшкодування моральної шкоди у сумі 80000 грн.
Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошувала, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Винуватець (роботодавець у випадку завдання шкоди працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків) відповідає за завдану шкоду, якщо вона перевищує розмір страхової суми або відноситься до сум, які страховик не повинен відшкодовувати. Покладення відповідальності у розмірі завданого збитку, який повинен відшкодувати страховик, на винуватця чи роботодавця у випадку завдання шкоди працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків буде суперечити інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до ч.1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). 
За таких обставин суд вважає за можливе стягнути з «Страхова компанія «ББС Іншуранс» на користь ОСОБА_1 96100,44 грн страхового відшкодування завданої матеріальної шкоди, 19279,76 грн. страхового відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, та 963,99 грн (5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю) страхового відшкодування моральної шкоди в межах суми страхового ліміту та стягнути на користь позивача із КП «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» 79036,01 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Згідно з ч.1, ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать у тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідачі клопотали про зменшення витрат позивача на правничу допомогу, оскільки вважали їх завищеними та неспівмірними із складністю справи. Стороною позивача на підтвердження витрат на правничу допомогу надано суду договір про надання правничої допомоги від 28.03.2023, яким передбачено сплату клієнтом гонорару в розмірі 22000 грн, квитанцію про сплату ОСОБА_1 цих коштів, ордер на надання правничої (правової) допомоги, опис робіт, виконаних адвокатом.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Як неодноразово вказував у своїх постановах Верховний Суд розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, при цьому при встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. 
Верховний Суд також у постановах (зокрема у постанові ВП ВС від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18) неодноразово зазначав, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. При цьому стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17). Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). У додатковій постанові ВС від 13.02.2024 № 910/12155/22 виснував, що за порядком обчислення погодинна оплата послуг адвоката відрізняється від фіксованого розміру гонорару, де не враховуються фактичні витрати часу, однак в обох випадках вони беруться до уваги при вирішенні питання відшкодування витрат на правничу допомогу.
Аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, суд враховує, що представником позивача адвокатом Мушуком В.В. на виконання договору про надання правничої допомоги складена позовна заява, одне клопотання про долучення доказів, яке задоволено судом, відповіді на два відзиви. Крім цього судом враховується, що адвокат Мушук В.В. приймав участь у 14 судових засіданнях у справі. Судом також береться до уваги ціна позову, складність справи, яка потребувала витрат часу на опрацювання законодавства та судової практики, у тому числі суду касаційної інстанції, вивчення документів та доводів, якими протилежна сторона у справі обґрунтувала свої вимоги, значення справи для сторін, поведінку сторони під час розгляду справи. Беручи до уваги викладене вище та характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом правничих послуг, взявши до уваги доводи представників відповідачів щодо неспівмірності витрат, суд вважає, що стороною позивача доведено понесення витрат на надання правничої допомоги у розмірі 12000 грн., що відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони. Витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача пропорційно сумі задоволених позовних вимог, а тому слід стягнути з АТ «СК «ББС Іншуранс» на користь ОСОБА_1 5542,20 грн витрат на правову допомогу та з КП «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» 3763,80 грн витрат на правову допомогу.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 137, 141, 263-265,268 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС Іншуранс» (ЄДРПОУ 20344871, місцезнаходження: м. Київ, вул. Білоруська, буд.3), комунального підприємства «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» (ЄДРПОУ 22548359, місцезнаходження: м. Полтава, вул. Коцюбинського, буд.7) про стягнення шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки.
Стягнути з акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС Іншуранс» на користь ОСОБА_1 96100,44 грн страхового відшкодування завданої матеріальної шкоди, 19279,76 грн. страхового відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я та 963,99 грн страхового відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з комунального підприємства «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» на користь ОСОБА_1 79036,01 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС Іншуранс» на користь ОСОБА_1 5542 грн. 20 коп. витрат на правову допомогу.
Стягнути з комунального підприємства «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» на користь ОСОБА_1 3763 грн. 80 коп. витрат на правову допомогу.
В задоволенні інших вимог позивачу відмовити.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.О.Фадєєва

Повне рішення складено 01.05.2026