УХВАЛА

10 червня 2026 року 
м. Київ
справа № 420/19088/25
адміністративне провадження № К/990/25873/26 
Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Шевцової Н.В., перевіривши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕЛЬНИЧЕНКО» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.12.2025 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.04.2026 у справі № 420/19088/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕЛЬНИЧЕНКО» до Нижньодністровського національного природного парку про визнання протиправним та скасування наказу,
УСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕЛЬНИЧЕНКО» (далі - ТОВ «МЕЛЬНИЧЕНКО», позивач) звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Нижньодністровського національного природного парку, в якому просило визнати протиправним та скасувати наказ Нижньодністровського національного природного парку від 11.06.2025 № 45 «Щодо заборони знаходження відвідувачів парку на берегах р. Глибокий Турунчук».
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03.12.2025, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.04.2026, відмовлено у задоволенні позов.
На вказані рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції представник позивача - адвокат Розенбойм Ю. О. повторно подав касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 05.06.2025.
Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, Верховний Суд зазначає наступне.
Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
У касаційній скарзі представник позивача зазначив, що вона подана на підставі пунктів 1, 4 частини четвертої статті 328 КАС України.
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
На обґрунтування наявності зазначеної підстави касаційного оскарження заявник зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду у справах № 640/28113/20, № 120/19322/23, № 2040/7571/18, № 524/7508/15-а, № 728/2655/15-а, № 816/1247/16, № 640/267/22, № 816/686/16, № 816/687/16.
Проте, в касаційній скарзі представник позивача не навів, які саме норми права (пункт, частина, стаття) застосовано судом без врахування висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладених у зазначених постановах Верховного Суду, а також не навів обґрунтувань з приводу того, що правовідносини у цій справі та у справах № 640/28113/20, № 120/19322/23, № 2040/7571/18, № 524/7508/15-а, № 728/2655/15-а, № 816/1247/16, № 640/267/22, № 816/686/16, № 816/687/16 є подібними.
Окрім цього, Верховний Суд зазначає, що цитування уривків з постанови Верховного Суду, не є належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Суд вважає, що підстави касаційного оскарження викладаються в касаційній скарзі з вказівкою (наведенням) конкретних висновків суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було неправильно застосовано, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.
Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Крім того, представник позивача у касаційній скарзі лише обмежився цитуванням пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України, однак не виклав підстави для відкриття касаційного провадження, визначеної приписами вказаної норми КАС України, тобто не зазначено підстави для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, визначених частинами другою і третьою статті 353 КАС України.
Слід зауважити, що позивач уже подавав касаційну скаргу з визначенням підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 328 КАС України, яка ухвалою Верховного Суду від 02.06.2026 повернута особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України та надано вичерпні роз`яснення щодо вимог, яким має відповідати касаційна скарга в частині визначення підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини четвертої статті 328 КАС України.
Подаючи касаційну скаргу вдруге, яка за змістом аналогічна поданій касаційній скарзі вперше (К/990/22041/26), представник позивача так і не виклав підстав для касаційного оскарження судових рішень, у зв`язку з чим така касаційна скарга підлягає поверненню.
Враховуючи викладене, Верховний Суд вважає недоведеним наявність підстав касаційного оскарження, визначених пунктами 1, 4 частини четвертої статті 328 КАС України.
Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального права.
Таким чином, межі касаційного перегляду судових рішень обмежено підставами, на яких подається касаційна скарга, викладеними скаржником, та зазначеними в ухвалі суду підставами для відкриття касаційного провадження. 
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, зокрема якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Враховуючи приписи пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України та не викладення з належним обґрунтуванням представником позивача у касаційній скарзі підстав для касаційного оскарження судових рішень у цій справі, визначених пунктом 1 та 4 частини четвертої статті 328 КАС України, а тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕЛЬНИЧЕНКО» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.12.2025 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.04.2026 у справі № 420/19088/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕЛЬНИЧЕНКО» до Нижньодністровського національного природного парку про визнання протиправним та скасування наказу - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н. В. Шевцова