Справа № 642/5040/25
2/709/303/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(з а о ч н е)

03 липня 2026 року       селище Чорнобай

Чорнобаївський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді - Шарої Л.О.,
за участі секретаря судового засідання – Петраш Т.М., 
представника позивача – адвоката Таволжанського М.В. (у режимі відеоконференції),
представників третьої особи – Шевченко Н.О., Курило К.С. (у режимі відеоконференції), 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Чорнобаївського районного суду Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Солоницівської селищної ради Харківського району Черкаської області про визначення місця проживання дитини із батьком та встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:
І. Короткий виклад позиції позивача
1.1. Представник позивача - адвокат Таволжанський М.В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Солоницівської селищної ради про визначення місця проживання дитини із батьком та встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини.
Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 13.06.2015 між ним, ОСОБА_1 (надалі – Позивач) та ОСОБА_2 (надалі – Відповідач) було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У 2021 році між сторонами почалися суперечки щодо ведення спільного господарства та виховання дитини, почалися сварки. У січні 2022 року відповідачка надала нотаріально завірену заяву щодо своєї відмови від утримання та виховання дитини.
Після початку збройної агресії з боку російської федерації відповідачка виїхала до м. Черкаси та перебуває там до теперішнього часу. Під час телефонних розмов остання повідомила, що повертатися до м. Харкова не збирається, вести спільне сімейне життя з позивачем не має наміру, виховувати дитину не бажає за жодних обставин.
Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова у справі № 642/420/23 від 01.03.2023 укладений між сторонами шлюб було розірвано.
Після прийняття сторонами рішення щодо проживання окремо, донька - ОСОБА_3 проживає з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачка ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, навчанням, підготовкою до самостійного життя, не піклується про фізичний і духовний розвиток, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, тому створились умови, які шкодять інтересам дитини. Відповідачка покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні та утриманні доньки. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку Відповідачки.
Висновком Служби у справах дітей Солоницівської селищної ради визнано за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно її доньки ОСОБА_3 . 
Позивач повністю опікується інтересами і потребами дитини, піклується про неї, займається вихованням, слідкує за її розвитком та здоров`ям, за власний кошт забезпечує дитину всім необхідним. Перешкоди у спілкуванні дитини з матір`ю відсутні. Він повністю віддає дитині всю свою любов і турботу, велику увагу приділяє розвитку дитини, проводить з донькою увесь вільний час, займається її всебічним розвитком, приділяє увагу її вихованню, аби вона виросла чесною, порядною, ввічливою та доброю людиною, намагається зробити все, аби забезпечити її всім найкращим. У свою чергу, мати жодним чином не піклується про дитину, не приділяє їй належної уваги та не проявляє турботи, її взагалі не цікавить ні раціон харчування, ні одяг, ні соціальні контакти, ні емоційний стан дитини.
Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини матір`ю, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення Відповідача до своїх батьківських обов`язків.
Посилаючись на норми ст. 19, 141, 150, 151, 155, 157, 160, 161 СК України, ст. 29 ЦК України, позивач просить суд визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 із батьком – ОСОБА_1 та встановити факт самостійного виховання та утримання батьком – ОСОБА_1 неповнолітньої доньки ОСОБА_3 
1.2 Відзив на позовну заяву відповідачкою не поданий.
1.3. 27.01.2026 до суду Службою у справах дітей Солоницівської селищної ради надані письмові пояснення (т. 1 а.с. 109-112), за змістом яких з метою з`ясування фактичних обставин проживання гр. ОСОБА_2 , Службою у справах дітей Солоницівської селищної ради було направлено відповідний запит до Служби у справах дітей Чорнобаївської селищної ради Черкаської області. На запит отримана відповідь Чорнобаївської селищної ради (лист від 26.01.2026 № 17), а також довідка виконавчого комітету Чорнобаївської селищної ради, з яких вбачається, що: гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та її донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебували на території Великобуримського старостинського округу як внутрішньо переміщені особи з 11.04.2022 року, за адресою: АДРЕСА_2 , вони були зареєстровані, однак з 07.09.2022 року фактично за вказаною адресою не проживають; у зв`язку з відсутністю фактичного проживання за зазначеною адресою, складання акту обстеження умов проживання, а також визначення батьківського потенціалу та можливості виконання батьківських обов`язків за цією адресою є неможливим.
На телефонні дзвінки гр. ОСОБА_2 не відповідає, на зв`язок не виходить.
Додатково Службою у справах дітей Солоницівської селищної ради на вимогу ухвали Холодногірського районного суду Харківської області було надано висновок органу опіки та піклування від 23.09.2025 року №02-22/5011.
Служба у справах дітей Солоницівської селищної ради вважає за можливе вирішення спору судом на підставі наявних у матеріалах справи доказів та поданих письмових пояснень.
ІІ. Рух справи.
25.08.2025 представник позивача - адвокат Таволжанський М.В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Холодногірського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Солоницівської селищної ради про визначення місця проживання дитини із батьком та встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини.
Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 26.08.2025 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання (т. 1 а.с. 23).
Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 21.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (т. 1 а.с.72).
Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 19.12.2025 вказану цивільну справу направлено за підсудністю до Чорнобаївського районного суду Черкаської області (т. 1 а.с. 89-90).
До Чорнобаївського районного суду Черкаської області матеріали цивільної справи надійшли 20.01.2026 (т. 1 а.с. 97).
Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 21.01.2026 цивільна справа суддею Шарою Л.О. прийнята до провадження, вирішено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено у справі судове підготовче засідання (т. 1 а.с. 99-100).
Згідно з ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 27.04.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Відповідачка у судові засідання не прибула, про розгляд справи повідомлялася шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації та проживання, про що свідчать поштові повідомлення, які повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Також на сайті суду було розміщено оголошення про виклик відповідачки у судові засідання. Причини неявки відповідачки суду не відомі. Відзив на позов відповідачка не подала.
Заслухавши думку представника позивача, представника Служби у справах дітей Солоницівської селищної ради, котрі вважали можливим провести розгляд справи за відсутності відповідачки та не заперечували щодо заочного розгляду справи, суд 16.06.2026 постановив ухвалу з внесенням її до протоколу судового засідання про заочний розгляд справи.
ІІІ. Пояснення сторін
3.1. Представник позивача - адвокат Таволжанський М.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Пояснив, що з початку повномасштабної збройної агресії російської федерації проти України, навіть трохи раніше, мати малолітньої дитини повністю дистанціювалася від останньої. Вона не проживає разом із дитиною, не спілкується з нею, не бере участі у її вихованні, не цікавиться станом здоров`я, навчанням та розвитком дитини, не надає матеріальної допомоги на її утримання та жодним чином не забезпечує її потреби. Малолітня дитина постійно проживає разом із батьком, за адресою їх реєстрації. Батько самостійно виховує дитину, відвідує шкільний заклад, цікавиться успіхами дитини, питання матеріального та соціального забезпечення бере на себе батько. З матір`ю немає зв`язку, навіть по телефону або через месенджери. Службою у справах дітей було проведено відповідну роботу, за результатами якої орган опіки та піклування також дійшов висновку про доцільність позбавлення матері батьківських прав, оскільки вона фактично не виконує своїх батьківських обов`язків. Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами, наявними у матеріалах справи. З огляду на викладене просив позов задовольнити, визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 разом із батьком - ОСОБА_1 за місцем його проживання, а також встановити факт самостійного виховання та утримання ним малолітньої дитини.
На запитання суду представник позивача додатково пояснив, що дитина проживає з батьком з народження. Після народження ОСОБА_4 мати через особисті обставини не змогла виконувати свої батьківські обов`язки та проживати разом із дитиною. У певний період дитина почергово проживала то з батьком, то з бабусею, однак у подальшому, орієнтовно з трьох років, її постійним місцем проживання стало місце проживання батька. Відтоді мати участі у вихованні та спілкуванні з дитиною фактично не бере. 
Спір між батьками дитини відсутній, але ухвалення відповідного судового рішення є необхідним для належної реалізації батьком прав та законних інтересів дитини. Зокрема, за відсутності такого рішення виникає необхідність отримання згоди матері при вирішенні питань щодо навчання дитини, зміни закладу освіти, отримання медичної допомоги, виїзду дитини для відпочинку чи оздоровлення навіть у межах України, тоді як мати участі у житті дитини не бере.
На запитання суду щодо звернення з позовом про стягнення аліментів представник позивача пояснив, що позивач звертався до суду з відповідною позовною заявою, однак вона була повернута з процесуальних підстав. Повторно із таким позовом позивач не звертався щоб уникнути непорозумінь з приводу утримання дитини та щоб мати не чинила ніяких перешкод із-за того, що має сплачувати аліменти. Позивач припускав, що повторне звернення з позовом про стягнення аліментів може розцінюватися як участь матері в утриманні дитини.
Також представник позивача пояснив, що факт самостійного виховання та утримання дитини батьком підтверджується тим, що саме він повністю забезпечує дитину матеріально, купує одяг, продукти харчування, лікарські засоби, оплачує необхідні медичні послуги, забезпечує належні умови для проживання, навчання та розвитку дитини. На підтвердження цього до матеріалів справи долучено акт обстеження житлово-побутових умов, складений службою у справах дітей, яким встановлено наявність у дитини належних умов для проживання, навчання та відпочинку. Крім того, матеріали справи містять відповіді закладу освіти та закладу охорони здоров`я, з яких убачається, що саме батько супроводжує дитину, бере участь у її навчанні та забезпечує медичний супровід. Сам по собі факт проживання дитини з батьком передбачає понесення ним витрат на дитину.
Відповідачка – мати дитини, у січні 2022 року нотаріально посвідчила заяву про відмову від виховання та утримання своєї доньки - ОСОБА_3 у зв`язку з тим, що дитини проживала з батьком, таким чином мати надала згоду на те, що дитина і надалі буде проживати з батьком і, в свою чергу, батько не буде вимагати аліментів, крім того, щоб батько самостійно вирішував соціально-побутові питання доньки.
3.2. Представник служби у справах дітей – Курила К.С. у судовому засіданні пояснила, що до досягнення 7-ми річого віку дитина ОСОБА_5 проживала разом із бабусею по лінії матері у Московському районі міста Харкова, нині — Салтівський район міста Харкова.
Після смерті бабусі дитина була передана для виховання батькові. У 2022 році Службою у справах дітей Солоницівської селищної ради розглядалося питання щодо стану виконання батьківських обов`язків позивачем та відповідачкою. Під час розгляду цього питання відповідачка повідомила, що не бажає займатися вихованням доньки, у зв`язку з чим із 2022 року дитина залишилася проживати разом із позивачем. Батько повністю займається вихованням та утриманням доньки. За цей час службою у справах дітей було проведено обстеження матеріально-побутових умов проживання дитини. Також із дитиною була проведена бесіда, під час якої вона повідомила, що фактично не знає свою матір, називає її ОСОБА_6 , мати їй не телефонує, подарунки не надсилає. На питання представника служби у справах дітей щодо причин не звернення позивача з позовом про стягнення аліментів із відповідачки, позивач повідомив, що не бажає стягувати та отримувати аліменти від матері дитини, щоб у подальшому вона не мала жодних претензій до дитини та не стягувала аліменти з дитини. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та вважає, що вони можуть бути задоволені, оскільки батько фактично займається вихованням та утриманням дитини.
На запитання суду представниця служби у справах дітей повідомила, що згідно з матеріалами справи, які були надані 02.12.2021 Службою у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, малолітню ОСОБА_3 було доставлено до КНП «Міська клінічна лікарня №16» Харківської міської ради» про що було складено акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 26.11.2021. Дитину було доставлено до лікарні у зв`язку зі смертю її бабусі по лінії матері. Дитину ніхто не доглядав, тому її доставили до лікарні. Цю інформацію було передано позивачу – ОСОБА_1 та винесено на розгляд комісії з питань захисту прав дітей. На засідання комісії також з`явилася відповідачка. Тоді позивач забрав малолітню ОСОБА_7 до себе на виховання. Тому з 2022 року ОСОБА_5 проживає разом з позивачем. 
При складанні висновку про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком спеціалісти служби у справах дітей здійснювали обстеження матеріально-побутових умов проживання малолітньої дитини, спілкувалися з позивачем та малолітньою ОСОБА_8 . Після мобілізації позивача для проходження військової служби в ЗС України вони також спілкувалися в телефонному режимі з бабусею дитини.
Представниця служби у справах дітей повідомила, що під час підготовки висновку про доцільність позбавлення відповідачки ОСОБА_2 батьківських прав стосовно дитини працівники служби спілкувалися з відповідачкою телефоном. Вона підтвердила, що з дитиною не проживає, не спілкується близько трьох років та матеріальної допомоги на її утримання не надає. Під час складання висновку про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком із відповідачкою не спілкувалися, оскільки її номер телефону був неактивний.
На питання суду щодо перевірки пояснень позивача та дитини про їх спільне проживання без матері дитини представник служби у справах дітей повідомила, що така перевірка не проводилася, оскільки дитина проживала з батьком, який повністю забезпечував її, займався вихованням та утриманням, і жодних питань до нього з боку служби у справах дітей не виникало.
3.3. Крім того, під час розгляду справи було опитано малолітню дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Опитування дитини проведено в режимі відеоконференції за участю психолога ОСОБА_9 , із приміщення Харківського районного суду Харківської області. Малолітня ОСОБА_3 суду повідомила, що на цей час вона проживає з бабусею ОСОБА_10 , мамою тата ОСОБА_11 . Батька звати ОСОБА_11 . Маму – ОСОБА_6 . З нею також проживає тітка, двоюрідна сестра ОСОБА_12 . З якого часу проживає з батьком та бабусею вказати не може, але коли почала ходити до школи, то вже проживала з ними. Де в цей час проживала мама вона не знає. Востаннє спілкувалася з мамою коли їй було 6 років, тоді вони їздили до м. Черкаси. Мама їй не телефонує. Зараз батько на війні, він телефонує, під час випускного з четвертого класу тато приїздив на свято. Бажає проживати з татом.
ІV. Досліджені судом докази.
Суд, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.
4.1. Відповідно до копії свідоцтва про народження, виданого повторно 25.11.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції, серія НОМЕР_1 , ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Харків. Її батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 8, зворотний бік).
4.2. Згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 01.03.2023 у справі № 642/420/23 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (т. 1 зворотній бік а.с. 10 – 12).
4.3. Відповідно до витягу № 599 від 25.09.2024 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданого відділом «Центру надання адміністративних послуг» Солоницівської селищної ради, з 24.03.2021 ОСОБА_3 зареєстрована з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 . Також за вказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_13 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), ОСОБА_14 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), ОСОБА_15 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ), ОСОБА_16 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ) (т. 1 а.с. 9).
Місце реєстрації малолітньої ОСОБА_3 за вказаною адресою також підтверджується витягом з реєстру територіальної громади № 2023/006782944 від 28.08.2023 (т. 1 а.с. 9, зворотний бік).
4.4. Згідно з повідомленням Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області від 08.04.2026 № 02-26/1796, малолітня ОСОБА_3 відповідно до витягу з реєстру зареєстрованих осіб зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . Фактично дитина проживає за вказаною адресою. Вихованням дитини займаються батько - ОСОБА_1 та бабуся ОСОБА_16 . Також за місцем проживання перебуває тітка дитини - ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом зі своїми дітьми. 26.03.2026 Службою у справах дітей Солоницівської селищної ради спільно з фахівцем із соціальної роботи Центру надання соціальних послуг Солоницівської селищної ради здійснено обстеження умов проживання дитини. За інформацією бабусі, ОСОБА_16 , батько дитини проходить військову службу. Дитина забезпечена необхідними умовами для проживання та розвитку. Батько надає матеріальне забезпечення та підтримує зв`язок із дитиною. Мати участі у вихованні дитини не бере. Рішення про тимчасове влаштування дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не приймалося, оскільки на даний час дитина не належить до категорії дітей, які залишилися без батьківського піклування (т. 1 а.с. 197).
4.5. Згідно з заявою ОСОБА_2 від 22.01.2022, зареєстрованої в реєстрі за № 33 та посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Єрмаковою Н.Я., вона відмовляється від виховання та утримання своєї дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 10).
4.6. Із відповіді на адвокатський запит, наданої виконавчим комітетом Солоницівської селищної ради 30.10.2024 за № 02-28/52, встановлено, щ 02.10.2024 ОСОБА_1 звернувся до служби у справах дітей Солоницівської селищної ради із заявою про надання його малолітній дитині ОСОБА_3 статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів. У подальшому на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Солоницівської селищної ради від 07.10.2024 було розглянуто питання щодо доцільності надання дитині зазначеного статусу. За результатами розгляду поданих ОСОБА_1 документів виконавчим комітетом Солоницівської селищної ради прийнято рішення від 09.10.2024 № 1054, яким ОСОБА_3 надано статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів (т. 1 а.с. 15).
Із висновку оцінки потреб сім`ї від 16.09.2024, затвердженого начальником Служби у справах дітей Солоницівської селищної ради Шевченко Н.О., встановлено, що ОСОБА_3 є свідком військової агресії з боку рф, тому можна вважати її такою, що зазнала психологічного насильства. Соціального супроводу не потребує (т. 1 а.с. 16).
Відповідно до витягу з протоколу № 18 засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Солоницівської селищної ради від 07.10.2024, вказаною комісією розглядалася заява ОСОБА_1 щодо надання ОСОБА_3 статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів (т. 1 а.с.17).
Згідно з рішенням виконавчого комітету Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області від 09.10.2024 № 1054, ОСОБА_3 надано статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, як така. Що зазнала психологічного насильства (т. 1 зворотний бік а.с. 12 -13).
4.7. Відповідно до акту обстеження від 22.10.2024, складеного старостою селища Пересічне Мартиненко А.В. та депутатом Солоницівської селищної ради Стрєляною Л.М., ОСОБА_1 разом зі своєю дочкою ОСОБА_3 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 . С-ще ОСОБА_17 ; власник будинку мати – ОСОБА_16 ; у будинку дві кімнати, зі зручностями, користуються газовим опаленням; із матірю своєї доньки ОСОБА_2 розлучений з 16.02.2023. Оостання не проживала і не була зареєстрована за вказаною адресою; участі у вихованні дочки не приймала від народження дитини (т. 1 зворотній бік а.с. 13 -14).
4.8. Згідно з відповіддю директора Комунального закладу «Пересічанський ліцей» Солоницівської селищної ради Лузана В. від 29.10.2024 № 01-20/119, станом на 29.10.2024 ОСОБА_18 навчається у 3-Б класі КЗ «Пересічанський ліцей» Солоницівської селищної ради. Під час роботи онлайн постійно поруч з дитиною присутня бабуся по лінії тата – ОСОБА_16 або тато дівчинки – ОСОБА_1 . Батько регулярно спілкується з класним керівником, цікавиться успіхами дочки. Стосовно дитини з іншими вчителями спілкуються також тато або бабуся. Мати ОСОБА_4 активності у спілкуванні з вчителями чи класним керівником не проявляла. Усім шкільним приладдям та засобами для навчання і виконання завдань ОСОБА_5 забезпечена (т. 1 зворотній бік а.с. 14).
4.9. Відповідно до висновку виконавчого комітету Солоницівської селищної ради від 27.01.2025 № 02-22/519 Служба у справах дітей Солоницівської селищної ради вважала доцільним прийняття рішення про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітньої дитини ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 40).
4.10. Згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 11.04.2025 у справі № 642/6935/24 у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Солоницівської селищної ради, ІНФОРМАЦІЯ_8 про позбавлення батьківських прав стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено. Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання своєї дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішення набрало законної сили 12.08.2025 (т. 1 а.с. 41-49).
4.11. Відповідно до висновку виконавчого комітету Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області від 23.09.2025 № 02-22/5011 про доцільність визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 , службою у справах дітей було розглянуто матеріали цивільної справи та зібрано відомості щодо виконання батьками своїх обов`язків стосовно дитини (т. 1 а.с. 61-64).
Із висновку вбачається, що батьками малолітньої ОСОБА_3 є сторони у справі, шлюб між якими розірвано. Під час підготовки висновку службою у справах дітей були досліджені матеріали, отримані від інших органів та установ, зокрема щодо розгляду судами спорів, пов`язаних із місцем проживання дитини та її вихованням. 
Так, службою у справах дітей було встановлено, що у провадженні Московського районного суду м. Харкова перебувала цивільна справа № 643/18882/19 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (батьків дитини) до ОСОБА_19 (до бабусі) про відібрання малолітньої дитини від інших осіб. Громадяни звернулися до суду з вимогою про відібрання їхньої малолітньої доньки ОСОБА_3 у бабусі ОСОБА_20 .
Також у висновку вказано про те, що «02.12.2021 Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради повідомила, що до ССД по Московському району надійшов лист КНП «Міська клінічна лікарня № 16» XMP, зі змісту якого вбачається, що відповідно до Акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров?я про підкинуту чи знайдену дитину від 26.11.2021, було доставлено малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З пояснень батька дитини, ОСОБА_1 , вбачається, що він мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , та бажає повернути доньку до себе на виховання та спільне проживання».
«На засіданні комісії з питань захисту прав дитини у 2022 році розглядалося питання щодо стану виконання своїх батьківських обов?язків ОСОБА_21 та ОСОБА_2 . На засіданні комісії жінка не виявила бажання займатися вихованням дитини».
Також у висновку зазначено, що дитина соматично здорова, перебуває на медичному обліку за місцем проживання батька.
У 2024 році гр. ОСОБА_1 подавав до Ленінського районного суду м. Харкова позовну заяву про позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 у відношенні малолітньої дитини ОСОБА_3 «Тоді працівниками служби у справах дітей було здійснено дзвінок громадянці, яка в телефонній розмові повідомила, що проти позбавлення заперечує. З дитиною не спілкувалася близько 3 років, матеріально не допомагає. Дубинська- ОСОБА_22 на VIBER Служби у справах дітей Солоницівської селищної ради надала пояснення, в якому вказала таке: « ОСОБА_23 чоловік взагалі не цікавився дитиною. Вона жила з моєю мамою до 7 років. Потім перед війною вирішив забрати її до себе. Місяця два назад ОСОБА_1 забрали ТЦК і він був в учебкі».
Як убачається зі змісту вказаного висновку, на виконання ухвали суду органом опіки та піклування Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області було надано висновок щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно малолітньої ОСОБА_3 . Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 11.04.2025 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав було відмовлено. 
ОСОБА_2 неодноразово запрошувалася на засідання комісії з питань захисту прав дитини, однак жодного разу на них не з`явилася, а поштові відправлення із запрошеннями поверталися без вручення.
Служба у справах дітей дійшла висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 разом із батьком ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 61-64).
4.12. Відповідно до відповіді Великобурімського старостинського округу від 22.01.2026 № 75, ОСОБА_2 як внутрішньо переміщена особа прибула на територію Великобурімського старостинського округу та 11.04.2022 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Із 30.09.2022 на території Великобурімського старостинського округу не проживає, а її фактичне місце проживання органу місцевого самоврядування не відоме (т. 1 а.с. 107).
4.13. Згідно з інформацією Служби у справах дітей Чорнобаївської селищної ради Черкаської області від 26.01.2026 № 17, за відомостями старости Великобурімського старостинського округу Дубинська-Кондратенко А.С. разом із донькою ОСОБА_3 11.04.2022 прибули на територію Великобурімського старостинського округу як внутрішньо переміщені особи та були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 . 
Разом із тим, відповідно до інформації, наданої виконавчим комітетом Чорнобаївської селищної ради, з 07.09.2022 зазначені особи за вказаною адресою фактично не проживають. У зв`язку з відсутністю ОСОБА_2 за місцем її реєстрації служба у справах дітей була позбавлена можливості провести обстеження житлово-побутових умов її проживання, оцінити батьківський потенціал та спроможність виконання нею батьківських обов`язків (т. 1 а.с. 111).
4.14. Відповідно до довідки, виданої старостою Великобурімського старостинського округу Н. Кардаш за № 8 від 12.01.2026, ОСОБА_2 та її дочка ОСОБА_3 прибули на територію Великобурімського старостинського округу як внутрішньо переміщені особи 11.04.2022 та були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 . Із 07.09.2022 на території Великобурімського старостинського округу не проживають (т. 1 а.с. 112).
4.15. Відповідно до листа ІНФОРМАЦІЯ_9 від 02.04.2026 № 1401/МВ встановлено, що ОСОБА_1 з 24.09.2025 призваний ІНФОРМАЦІЯ_10 на військову службу під час мобілізації (т. 1 а.с. 187, 202).
V. Застосовані судом норми права. Оцінка наданих учасниками справи доказів. Висновки суду.
Суд, оцінюючи докази відповідно до вимог статей 76–81, 89 ЦПК України, виходить із того, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності.
Щодо позовної вимоги про встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком ОСОБА_1 – позивачем малолітньої доньки ОСОБА_3 , суд зазначає таке. 
Згідно зі ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
Відповідно до ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України.
За приписами ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до частин першої - третьої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Спір щодо участі у вихованні дитини тим з батьків, який проживає окремо від неї, відповідно до ст. 158 СК України вирішується органом опіки та піклування за заявою матері, батька дитини. Тоді орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Це рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.
І лише у тому випадку, коли той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Тоді суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, що встановлено у ст. 159 СК України.
Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.
Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.
Згідно із частиною другою статті 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання.
У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.
Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).
Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, Верховний Суд, здійснюючи перегляд справ про встановлення факту самостійного виховання дитини батьком неодноразово вказав про те, що для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх (зокрема, у п. 42,43 постанови від 16.03.2026 у справі № 487/11354/24, у постанові від 07.05.2026 у справі № 743/1602/24, від 10.02.2026 у справі № 552/3232/24, у п. 74, 75, 81, 84, 87, 88 постанови ВП ВС від 11.09.2024 у справі № 201/5972/22).
Судом встановлено, що сторони у справі (позивач та відповідачка) є батьками малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; шлюб між сторонами розірваний 01.03.2023 (п. 4.1, 4.2 цього рішення).
Із досліджених у судовому засіданні доказів встановлено, що малолітня ОСОБА_3 із 24.03.2021 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , тобто за місцем проживання батька – позивача ОСОБА_1 . Також у вказаному будинку зареєстровані та проживають: баба дитини – ОСОБА_16 , тітка – ОСОБА_14 та двоюрідні сестра і брат: ОСОБА_13 , ОСОБА_15 (п. 4.3, 4.4 цього рішення). 
Малолітня дитини ОСОБА_3 станом на 29.10.2024 навчалася у 3-Б класі КЗ «Пересічанський ліцей» Солоницівської селищної ради № 01-20/119 (п. 4.8 цього рішення).
Суд критично оцінює доводи представника позивача про те, що дитина проживає з позивачем - батьком з народження останньої. Такі доводи спростовуються наданими у судовому засіданні поясненнями представника Служби у справах дітей та зазначеною у висновку Служби у справах дітей Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області від 23.09.2025 № 02-22/5011, згідно яких малолітня дитина ОСОБА_3 26.11.2021 була доставлена до КНП «Міська клінічна лікарня № 16» Xарківської міської ради у зв`язку зі смертю її баби, з якою проживала дитини, та залишенням її без належного догляду (п. 4.11 рішення).
Крім того, відповідно до інформації, наданої Великобурімським старостинським округом, відповідачка ОСОБА_2 та її дочка ОСОБА_3 прибули на територію Великобурімського старостинського округу як внутрішньо переміщені особи 11.04.2022 та проживали там до 07.09.2022 (п. 4.14 рішення).
У мотивувальній частині рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 11.04.2025 у справі № 642/6935/24 суд дійшов висновків про те, що малолітня ОСОБА_3 з народження і до 26.11.2021 мешкала з бабусею по лінії матері – ОСОБА_19 .
При цьому позивачем не надано належних, допустимих і достатніх доказів, які б підтверджували місце реєстрації та фактичного проживання малолітньої ОСОБА_3 до 24.03.2021, що виключає можливість вважати доведеними його твердження про постійне проживання дитини разом із ним із моменту її народження.
Також суд ураховує, що шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано лише 01.03.2023. За відсутності належних доказів окремого проживання подружжя та дитини до цієї дати сама лише вказівка позивача на те, що дитина до досягнення семирічного віку постійно проживала саме з ним, є непідтвердженим твердженням, яке спростовується дослідженими у справі доказами та не знайшло свого належного підтвердження під час судового розгляду.
Суд звертає увагу сторони позивача на те, що принцип змагальності, закріплений у ст. 12 ЦПК України, полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. При цьому, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.
Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що він утримує дитину, адже жодних чеків, квитанцій, виписок по особовому банківському рахунку про здійснення витрат на утримання дитини не надано.
Верховний Суд, висновки якого згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України мають враховуватися судом, неодноразово наголошував на тому, що сам факт проживання дитини з батьком не підтверджує факту самостійного виховання ним дитини (п.58 постанови ВС від 13.11.2025 у справі № 592/20023/23, п. 47 постанови ВС від 20.01.2026 у справі № 137/1845/24).
Суд наголошує на тому, що ч. 1 ст. 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена ч. 1 ст. 15 СК України "невідчужуваність" сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання та утримання дитини
Із цих правових підстав суд критично оцінює заяву відповідачки ОСОБА_2 від 22.01.2022 про відмову від виховання та утримання своєї дитини - ОСОБА_3 (а.с. 10, п. 4.5 рішення), адже така заява не звільняє її від батьківських обов`язків. При цьому, навіть за умови того, що мати не бере участі у забезпеченні дитини та не надає матеріальну допомогу доньці, позивач не позбавлений можливості звернутися до суду із позовом про стягнення з відповідачки аліментів на утримання малолітньої доньки.
Крім того, суд враховує, що рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 11.04.2025 у справі № 642/6935/24 (а.с. 41-49, п. 4.10 рішення) у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення відповідачки батьківських прав було відмовлено. Вказаним рішенням встановлено, що відповідач залишається матір`ю дитини із повним обсягом батьківських прав та обов`язків.
Суд вважає недостатніми для встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої дитини батьком – позивачем надані ним лист виконавчого комітету Солоницівської селищної ради від 30.10.2024 № 02-28/52, висновок оцінки потреб сім`ї від 16.09.2024 та витяг з протоколу № 18 засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Солоницівської селищної ради від 07.10.2024 та рішення виконавчого комітету Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області від 09.10.2024 № 1054 (п. 4.4 рішення).
Зазначені документи були складені у зв`язку із розглядом заяви позивача щодо надання малолітній ОСОБА_3 статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, а відтак стосуються виключно процедури встановлення такого статусу. Їх зміст не спрямований на з`ясування питання, хто саме здійснював самостійне виховання та матеріальне утримання дитини, а наведені у них відомості переважно ґрунтуються на інформації, повідомленій самим позивачем. Крім того, зазначені документи не містять відомостей про тривалість проживання дитини з батьком, не підтверджують відсутності участі матері у її вихованні та утриманні, не містять оцінки виконання кожним із батьків своїх батьківських обов`язків, а також не встановлюють факту самостійного забезпечення позивачем усіх потреб малолітньої дитини. Сам по собі факт звернення позивача до органу місцевого самоврядування із заявою про надання дитині відповідного статусу та прийняття рішення про його надання не є належним і достатнім доказом того, що саме позивач одноосібно здійснював виховання та утримання дитини протягом спірного періоду. 
Суд критично оцінює показання представника служби у справах дітей ОСОБА_24 про те, що ними було встановлено факт одноосібного виховання та утримання малолітньої дитини позивачем, оскільки такі висновки ґрунтуються виключно на поясненнях, отриманих під час опитування самого позивача та малолітньої дитини. У судовому засіданні представниця служби у справах дітей підтвердила, що під час підготовки висновку не було опитано сусідів, лікаря, у якого дитина перебуває під медичним наглядом, педагогічних працівників закладу освіти чи інших осіб, які могли б підтвердити або спростувати наведені позивачем обставини. Інших заходів, спрямованих на перевірку достовірності повідомлених позивачем відомостей, службою не здійснювалося. 
За таких обставин висновки служби у справах дітей не ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні обставин справи, а тому не можуть бути визнані достатнім і достовірним доказом на підтвердження факту одноосібного виховання та утримання дитини позивачем.
Суд критично ставиться до відомостей, викладених в акті обстеження від 22.10.2024, складеного складеного старостою селища Пересічне Мартиненко А.В. та депутатом Солоницівської селищної ради Стрєляною Л.М., у частині твердження про відсутність участі ОСОБА_2 у вихованні дочки ОСОБА_3 з моменту її народження. Зі змісту зазначеного акта не вбачається ані фактичних підстав для такого висновку, ані джерел, на підставі яких комісією було встановлено зазначені обставини. Зокрема, акт не містить відомостей про осіб, яких було опитано, документи, що були досліджені, чи інші докази, які б підтверджували факт неучасті відповідачки у вихованні дитини від її народження. Наведені в акті обставини про те, що на момент проведення обстеження житлово-побутових умов за адресою: АДРЕСА_3 , власником будинку є ОСОБА_16 , що ОСОБА_1 та його дочка ОСОБА_3 проживають у приватному будинку зі зручностями та користуються газовим опаленням, а також те, що ОСОБА_2 не була зареєстрована за вказаною адресою, самі по собі не підтверджують і не спростовують факту участі або неучасті матері у вихованні дитини з моменту її народження. За таких обставин висновок, викладений в акті щодо неучасті відповідачки у вихованні дитини, є необґрунтованим, оскільки не підтверджений належними та допустимими доказами і не випливає зі змісту самого акта (а. 4.7 рішення).
Судом встановлено, що відповідно до листа ІНФОРМАЦІЯ_9 від 02.04.2026 № 1401/МВ позивач ОСОБА_1 з 24.09.2025 проходить військову службу за призовом під час мобілізації (4.15 рішення).
Разом із тим позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував здійснення ним після призову на військову службу матеріального утримання малолітньої дитини. Матеріали справи не містять доказів перерахування коштів на утримання дитини, придбання одягу, продуктів харчування, лікарських засобів, оплати навчання, лікування, гуртків чи інших витрат, пов`язаних із забезпеченням її життєвих потреб. 
Повідомлення Солоницівської селищної ради від 08.04.2026 про те, що батько матеріально забезпечує дитину, саме по собі не є доказом зазначеної обставини, оскільки містить лише узагальнену інформацію без посилання на конкретні документи чи встановлені службою у справах дітей факти здійснення такого утримання.
Відповідно до статей 76, 77, 78, 81 ЦПК України саме позивач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог. Обов`язок доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
З урахуванням того, що позивач понад дев`ять місяців проходить військову службу, а безпосередній догляд за дитиною, відповідно до матеріалів справи, здійснює її бабуся, саме на позивача покладався обов`язок довести, що, незважаючи на проходження служби, він продовжує належним чином виконувати свої батьківські обов`язки щодо матеріального забезпечення дитини. Однак таких доказів суду не надано. За відсутності належних та допустимих доказів здійснення позивачем після мобілізації матеріального утримання дитини суд позбавлений можливості дійти беззаперечного висновку про те, що саме позивач забезпечує її належне утримання та створює умови для її всебічного розвитку, як цього вимагають статті 150, 180 СК України.
Окремою підставою для відмови у задоволенні позову є те, що позивач не довів існування між ним та відповідачкою спору, який потребує судового вирішення саме у заявленому ним способі захисту. Так, відповідно до витягу № 599 від 25.09.2024 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданого відділом «Центру надання адміністративних послуг» Солоницівської селищної ради, з 24.03.2021 ОСОБА_3 зареєстрована з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 . Місце реєстрації малолітньої ОСОБА_3 за вказаною адресою також підтверджується витягом з реєстру територіальної громади № 2023/006782944 від 28.08.2023 (п. 4.3 рішення, т.1 а.с. 9, зворотний бік).
Отже, сам позивач наданими ним доказами підтвердив, що на час розгляду справи дитина проживає та зареєстрована за його місцем проживання: АДРЕСА_3 .
Враховуючи наведені підстави та надану судом оцінку наявним у матеріалах справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком ОСОБА_1 – позивачем малолітньої доньки ОСОБА_3 
Щодо вимоги про визначення місця проживання малолітньої дитини разом із батьком, суд дійшов таких висновків.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). 
У пунктах 64-72 постанови від 20.01.2026 у справі № 137/1845/24 Верховний Суд констатував наступне: «64. Відмовляючи в задоволені вказаної позовної вимоги апеляційний суд зазначив, що позивач не довів, що його права порушені.
65. Верховний Суд погоджується з такими висновками.
66. Касаційний суд звертає увагу на те, що кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частина десята статті 7 СК).
67. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
68. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
69. Проте встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача, є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову (див. постанову Верховного Суду від 06 червня 2024 року у справі № 361/978/22).
70. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково (пункт 45 постанови Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 760/27983/19).
71. Далі Верховний Суд наголошує, що згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
72. Цей суд повторює, що стаття 160 СК закріплює право батьків на визначення місця проживання дитини, що може бути реалізовано за згодою батьків. В свою чергу статтею 161 СК врегульовує особливості вирішення спору між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини, що відбувається у випадку якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина. Такий спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (див. пункти 40-41)».
Суд також урахував правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.09.2023 у справі № 582/18/21 (провадження N 61-20968 сво 21), згідно якої порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові 
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.11.2023 у справі № 761/42030/21 (провадження N 61-12101св23)).
У цій справі суд встановив, що малолітня ОСОБА_3 зареєстрована та проживає з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 . Такі дії сторін узгоджуються з положеннями ст. 160 СК, яка закріплює право батьків на визначення місця проживання дитини за згодою батьків.
При цьому, докази про наявність спору між позивачем та відповідачкою щодо місця проживання та реєстрації малолітньої дитини до суду не надано. Суд звертає увагу, що спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком, з яким дитина фактично зареєстрована та проживала на час звернення з позовом до суду. Відповідачка - мати дитини не вимагала і не вимагає зміни місця проживання дочки.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 115 ЦПК України, до суду особа має право звернутися, якщо її права порушені, невизнані або оспорюються. Враховуючи викладене та відсутність доказів на підтвердження порушення прав позивача, вчинення відповідачкою дій щодо порушення, невизнання або оспорення відповідачкою визначеного місця проживання дитини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки у позовних вимогах суд відмовив, то витрати зі сплати судового збору з відповідачки не стягуються.
Керуючись ст. 12, 13, 76-81, 263-265, 274, 279, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Солоницівської селищної ради Харківського району Черкаської області про визначення місця проживання дитини із батьком та встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ;
Відповідач:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_5 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_6 ; 
Третя особа: Служба у справах дітей Солоницівської селищної ради, код ЄДРПОУ 44025794, місцезнаходження: вул. Визволителів, 6, с-ще Солоницівка, Харківський р-н, Харківська обл., 62370).

Суддя          Л.О. Шарая