Дата документу 15.06.2026
Справа № 334/10590/24
Провадження № 2/334/103/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2026 року
Дніпровський районний суд м. Запоріжжя в складі:
Головуючого судді Гнатюка О.М.
При секретарі Якущенко Е.Р.
За участі позивачки ОСОБА_1 
Представника позивача ОСОБА_2 
Відповідача Чечина О.О.
Представника відповідача ОСОБА_3 .
Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самосійних вимог: районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району, про зміну місця проживання дитини та звільнення від стягнення аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про відібрання дитини та повернення за місцем проживання,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпровського районного суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самосійних вимог: районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району, про зміну місця проживання дитини та звільнення від стягнення аліментів.
Позов обґрунтований наступним.
ОСОБА_1 (надалі за текстом цієї позовної заяви - «Позивач») 31.10.2020 р. уклала шлюб з ОСОБА_4 (надалі за текстом цієї позовної заяви - «Відповідач»), про що Дніпровським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро) 31.10.2020 р. було складено відповідний актовий запис № 315. Про укладення шлюбу було видано відповідне свідоцтво від 31.10.2020 р. серії НОМЕР_1 .
Шлюб між Позивачем та Відповідачем було розірвано згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17.01.2022 р. по цивільній справі № 334/8824/21 (провадження № 2/334/995/22), яке набрало законної сили 17.02.2022 р.
В шлюбі у Позивача та Відповідача була народжена донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис № 959, вчинений 05.12.2018 р. Дніпровським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро).
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.05.2023 р. по цивільній справі № 334/1815/22 місце проживання дитини було визначене разом з батьком, ОСОБА_4 (Відповідач), а також стягнуто з ОСОБА_1 (Позивач) на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 13.12.2023 р. по цивільній справі № 334/1815/22 рішення суду першої інстанції було скасоване і винесено рішення про визначення місця проживання дитини разом з Позивачем.
Постановою Верховного Суду від 01.05.2024 р. по цивільній справі № 334/1815/22 постанова Запорізького апеляційного суду від 17.12.2023 р. була скасована, а рішення суду першої інстанції від 24.05.2023 р. було залишено в силі.
З моменту винесення постанови Верховного Суду від 01.05.2024 р. дуже сильно змінились обставини. Це надає Позивачу право й можливість заявити новий позов про зміну місця проживання дитини, визначивши її нове місце проживання разом з матір`ю, опираючись на ці нові обставини.
Однією з підстав, на яку опирався суд при розгляді цивільної справи № 334/1815/22 в якості прикладу дбайливості та турботи Відповідача про доньку були зайняття останньої в Школі гарних манер «Juliet School», про що була надана відповідна довідка. Довідка була долучена до матеріалів цивільної справи № 334/1815/22 згідно з клопотанням про долучення доказів від 17.10.2022 р. 
Представник Позивача, адвокат Лісняк Я. В., звернувся з адвокатським запитом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 , керівника Школі гарних манер «Juliet School», відносно того, скільки разів дитина ОСОБА_5 відвідувала цю Школу, а також, хто саме приводив її до Школи, забирав її зі Школи та цікавився її успіхами?
На цей адвокатський запит була отримана відповідь про те, що дитина відвідувала ОСОБА_7 лише 3 (три) рази: 01.10.2022 р., 08.10.2022 р., 17.10.2022 р. Всі 3 (три) рази дитину приводила до Школи бабуся ОСОБА_8 , мати Відповідача, яка також здійснювала запис дитини до Школи. Батько дитини, ОСОБА_4 , дитину в ОСОБА_7 не приводив і не забирав, а також не звертався до адміністрації Школи з приводу успіхів доньки. Також ФОП ОСОБА_6 повідомила, що раніше жодних довідок з приводу відвідування дитиною ОСОБА_9 гарних манер «Juliet School» нікому не видавалось.
Крім того, за ініціативою Позивача судовим експертом-психологом було проведено судово-психологічне експертне дослідження щодо дитини ОСОБА_5 дитина під час проведення експертного дослідження чітко й недвозначно висловила свою думку про те, що вона бажає залишитись проживати з Позивачем, а дії батька викликають у неї страх.
Дитина постійно та безперервно проживає разом з Позивачем з 17.12.2023 р. За цей тривалий час спільного проживання Позивач забезпечила дитині проживання та розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним; почуття щастя та захищеності; отримання належного виховання, піклування, догляду та гармонійного розвитку; передбачувану емоційно-стабільну обстановку; спокійну та надійну атмосферу довіри, любові, розуміння, турботи й захисту.
Позивач постійно знаходилась разом з донькою, займалась її доглядом, вихованням та дозвіллям. Позивач приймала і приймає найбільшу участь у житті доньки. У дитини та Позивача утворився постійний стійкий та позитивний емоційний та психологічний зв`язок. Внаслідок цього, дитина відчуває до Позивача особисту емоційну прихильність і любов, ототожнює себе з матір`ю і віддає однозначну перевагу проживанню саме з нею.
Позивач має постійне місце проживання та постійне місце роботи. У квартирі, де проживають Позивач та її донька, остання має окреме місце для відпочинку, гри, приймання їжі. Дитина забезпечена дитячими одягом та взуттям, їжею, іграшками, книжками, навчально-розвиваючими матеріалами. Дитина звикла до цієї квартири і в цьому районі проживають її подруги.
Все наведене дає Позивачу достатньо підстав наполягати на тому, що в найкращих інтересах дитини буде змінити місце проживання дитини, визначивши його разом з матір`ю ОСОБА_1 (Позивачем).
В той же час, дитина дуже переживає, що її заберуть від мами і передадуть для проживання до батька.
Позовна вимога про стягнення аліментів на користь Відповідача була заявлена останнім 23.09.2022 р. у зустрічному позові по цивільній справі № 334/1815/22. Ця позовна вимога була задоволена рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.05.2023 р., а також залишена в силі Постановою Верховного Суду від 01.05.2024 р.
29.07.2024 р. Ленінським районним судом м. Запоріжжя було винесено ухвалу про роз`яснення рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.05.2023 р. по цивільній справі № 334/1815/22 в частині строку, з якого стягуються аліменти. Відповідно до вказаної ухвали, стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 починається з 23.09.2022 р.
У разі задоволення цієї позовної заяви Позивача, місце проживання дитини буде визначено з Позивачем, а отже відпадуть будь-які правові підстави для нарахування та стягнення аліментів на користь Відповідача за рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.05.2023 р. по цивільній справі № 334/1815/22.
Це дає правові підстави Позивачу для заявлення позовної вимоги про звільнення його від сплати аліментів та припинення їх нарахування та стягнення з 17.12.2023 р.
Позивачка просить:
1)змінити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), визначивши її місце проживання разом з матір`ю ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКППФО НОМЕР_2 , запис в реєстрі № 19921223-08584, зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 ); 
2)звільнити з 17.12.2023 р. ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКППФО НОМЕР_2 , запис в реєстрі № 19921223-08584, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 ) від сплати аліментів на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКППФО НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ), встановлених рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.05.2023 р. по цивільній справі № 334/1815/22 (провадження № 2/334/231/23) на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ); 
3)припинити з 17.12.2023 р. стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКППФО НОМЕР_2 , запис в реєстрі № 19921223-08584, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 ) аліментів на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКППФО НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), визначених рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.05.2023 р. по цивільній справі № 334/1815/22 (провадження № 2/334/231/23).

Представником відповідача поданий відзив, відповідно до якого сторона відповідача заперечила можливість задоволення позову. Вказує на те, що рішенням суду від 24.05.2023 року визначено місце проживання дитини з батьком. 13.12.2023 ОСОБА_1 самостійно змінила місце мешкання дитини та перешкоджає відповідачу бачитися з дитиною. 
На сьогоднішній день ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувшись до суду з позовом про заміну місця проживання малолітньої дитини і звільнення від стягнення аліментів намагається легалізувати свої незаконні дії по безпідставному невиконанню рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.05.2023 року в межах розгляду цивільної справи № 334/1815/22, яким визначено місце мешкання дитини саме разом з ОСОБА_4 .
ОСОБА_1 своїми протиправними діями підкреслює свій правовий нігілізм та зневажливе ставлення як до вимог закону та і до інтересів своєї дитини, створює новий спір між сторонами, при цьому у своєму позові про заміну місця проживання малолітньої дитини і звільнення від стягнення аліментів вона безпідставно зазначає, що з моменту винесення постанови Верховного Суду від 01.05.2024 р. у справі № 34/1815/22 дуже сильно змінились обставини. Так би мовити «нові обставини», про які йде мова у позовній заяві зводяться до того, що позивачка не визнає того факту, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.05.2023 року в межах розгляду цивільної справи № 334/1815/22 визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В своєму позові ОСОБА_1 намагається в новому судовому процесі зробити повторну оцінку тим доказам і обставинам, яким вже була надана оцінка судами трьох інстанції в межах розгляду цивільної справи № 334/1815/22. Сторона ОСОБА_1 надає старі акти обстеження житлових умов сторін по справі, незрозуміло для яких цілей долучає якісь протоколи, заяви до поліції, тощо. Окрім того до позовної заяви долучено необ`єктивний висновок судово-психологічного експертного дослідження № 026 від 13.11.2024 року, виконаний на замовлення ОСОБА_1 судовим експертом Куратченко Іриною Євгенівною, на дослідження якої замовник надала зручні для себе документи та поставила перед експертом свої суб`єктивні питання.
Окрім зазначеного, необхідно звернути увагу суду, що до матеріалів позовної заяви долучені скріншоти листування сторін по справі, які долучені без отримання згоди ОСОБА_4 , хоча згідно статті 306 ЦК України фізична особа має право на таємницю листування, телеграм, телефонних розмов, телеграфних повідомлень та інших видів кореспонденції. Листи, телеграми та інші види кореспонденції можуть використовуватися, зокрема шляхом опублікування, лише за згодою особи, яка направила їх, та адресата.
Відповідачка протиправно порушує та не виконує існуюче рішення суду про визначене місце проживання дитини, яке набуло законної сили, залишає дитину проживати у себе та відмовляється повернути дитину батьку. Відповідачка не відповідає на телефоні дзвінки, переховує їх спільну малолітню дитину, наразі фактичне місце перебування дитини позивачу невідоме. Відповідачка також протиправно не повідомляє позивачу про умови проживання, стан здоров`я дитини. 
Наразі батько не має реальної можливість спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні та піклуванні про неї. Небажання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 добровільно виконувати рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.05.2023 року в межах розгляду цивільної справи № 334/1815/22 щодо визначення місця проживання дитини з батьком, відсутність законодавчого врегулювання примусового виконання рішення суду в цій частині, наразі взагалі є підставою для захисту прав ОСОБА_4 в порядку, визначеному статтею 162 Сімейного кодексу України.
Вимога позивачки про стягнення аліментів з відповідача є необґрунтованими, оскільки в даному випадку така вимога є похідною від необґрунтованої вимоги про зміну місця мешкання дитини. Вимоги щодо судових витрат є завищеними.
Відповідачем ОСОБА_4 також подано зустрічний позов, який обґрунтований наступним.
31.10.2020 року у Дніпровському районному у м. Запоріжжі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро) сторони по справі зареєстрували шлюб, який в подальшому було розірвано згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17.01.2022 р. в межах розгляду цивільної справи № 334/8824/21 (провадження № 2/334/995/22). Зазначене рішення суду набуло законної сили 17.02.2022 р. Сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 мають спільну доньку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З жовтня 2021 року між сторонами було досягнуто усної згоди щодо визначення місця проживання дитини разом з батьком за адресою: АДРЕСА_3 . З того часу ОСОБА_4 повністю займався вихованням та утриманням своєї доньки.
За приписами ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
У ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Між інтересами дитини та Інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20).
У червні 2022 року, з невідомих причин ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із позовом до ОСОБА_4 треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. Хоча до чого вона не виявляла особливого інтересу до життя своєї доньки.
У вересні 2022 року ОСОБА_4 був вимушений звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів.
Такий позов був обґрунтований тим, що мати дитини ОСОБА_1 у вихованні дочки участі не бере, коштів на її утримання не надає. Дитина весь час знаходилась на повному утриманні батька, який належно виконував обов`язки по вихованню дочки. ОСОБА_4 постійно купував необхідні речі, книги та іграшки дитині. Дитина відвідувала дитячий садок. ОСОБА_4 очікував, що його колишня дружина - ОСОБА_1 перегляне своє ставлення до своєї дитини, але ситуація не змінилась.
Отже з середини 2022 року в Ленінському районному суді м. Запоріжжя між сторонами по справі розглядалась цивільна справа № 334/1815/22 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів.
Також необхідно зазначити, що під час розгляду цивільної справи № 334/1815/22 в Ленінському районному суді м. Запоріжжя про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів органом опіки було надано висновок про визначення місця проживання дитини від 17.01.2023 року, в якому орган опіки та піклування дійшов висновку, що проживання малолітньої ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком відповідає принципу «найкращих інтересів дитини» та є пріоритетним при вирішенні цієї справи.
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.05.2023 року в межах розгляду цивільної справи № 334/1815/22 було вирішено у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів - задовольнити. Судом було визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також суд вирішив стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП - НОМЕР_3 ) аліменти на утримання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.
В подальшому, Постановою Запорізького апеляційного суду від 13.12.2023 року, рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою ОСОБА_1 було скасоване. Суд апеляційної інстанції вирішив позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про изначення місця проживання дитини та стягнення аліментів задовольнити. Цією постановою було визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , починаючи з 2.06.2022 року до повноліття дитини.Постановою Верховного суду 1.05.2024 року скасована постанова Запорізького апеляційного суду від 13.12.2023 року та залишено у силі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.05.2023 року.
Після 13.12.2023 року відповідачка самостійно змінила місце мешкання дитини та перешкоджає батькові зустрічатися з дитиною.
Батько дитини неодноразово звертався до правоохоронних органів та органу опіки з метою допомоги у поверненні дитини та виконання рішення суду, проте дитини залишилися жити з матір`ю.
На сьогоднішній день ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувшись до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із позовом про заміну місця проживання малолітньої дитини і звільнення від стягнення аліментів намагається легалізувати свої незаконні дії по безпідставному невиконанню рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.05.2023 року в межах розгляду цивільної справи № 334/1815/22, яким визначено місце мешкання дитини саме разом з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Позивач за зустрічним позовом просить відібрати у ОСОБА_1 дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і повернути її за попереднім визначеним місцем проживання разом із батьком - ОСОБА_4 відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.05.2023 року в межах розгляду цивільної справи № 334/1815/22; в порядку п. 5 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України допустити негайне виконання рішення суду.
Представником відповідачки за зустрічним позовом подано відзив на зустрічний позов, відповідно до якого заперечується можливість задоволення зустрічного позову.
Основним аргументом на підтвердження своєї правової позиції Відповідач вважає рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.05.2023 р. по справі № 334/1815/22, яке набрало законної сили і згідно з яким визначено місце проживання дитини з Відповідачем.
Тобто, своєму праву на проживання дитини разом з ним Відповідач віддає перевагу у порівнянні з правами та інтересами дитини на стабільне, безпечне та комфортне середовище, гармонійний розвиток, належне виховання.
Такий підхід з боку Відповідача є суто формальним, націленим виключно на задоволення своїх власних інтересів.
При цьому, Відповідач взагалі не бере до уваги ті обставини, що на момент розгляду цієї цивільної справи:
· дитина вже тривалий час, більше 14 (чотирнадцяти) місяців, проживала разом з Позивачем у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним і це для неї є звичними умовами;
· у дитини дуже позитивне ставлення і особиста емоційна прихильність до Позивача, в них чудовий психологічний та емоційний контакт, дуже теплі стосунки і прив`язаність один до одного;
· дитина виявляє прагнення до постійного спілкування та спільного проведення часу разом з Позивачем;
· протягом тривалого часу дитина зростає у передбачуваній емоційно-стабільній атмосфері довіри, любові, розуміння, турботи, захисту, піклування, догляду та гармонійного розвитку.
Загалом, все це формує навколо дитини відчуття щасливого та спокійного дитинства, яке сприяє її повноцінному вихованню та розвитку.
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та представники позивачки підтримали позовні вимоги за первісним позовом та заперечували можливість задоволення зустрічного позову.
Відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 та представник відповідача заперечували можливість задоволення первісним позовом, просили задовольнити зустрічний позов. 
Представник районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району в судовому засіданні у вирішенні позовів поклалася на розсуд суду, просила його вирішити з врахуванням інтересів дитини.
Представник районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району надав заяву про слухання справи за відсутності.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить наступного.
Відповідно до свідоцтва про шлюб ОСОБА_4 та ОСОБА_10 уклали шлюб 31.10.2020 року . Після одруження дружина змінила прізвище на ОСОБА_11 .
Згідно зі свідоцтвом про народження ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 . Батько – ОСОБА_4 , мати - ОСОБА_10 .
Відповідно до договору оренди від 19.10.2021 року ОСОБА_1 орендує квартиру за адресою: АДРЕСА_4 .
Відповідно до характеристики з місця проживання ОСОБА_1 остання проживає разом із донькою ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_4 , характеризується позитивно.
ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності не притягалася, що підтверджується витягом з ІАС «облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості».
Відповідно до довідки ОСОБА_1 до лікаря-психіатра в КНП «ОКЗ ПНД» не зверталася.
Відповідно до довідки ОСОБА_1 під спостереженням нарколога в КНП «ОКЗ НПД» ЗОР не перебуває.
Відповідно до трудового договору ОСОБА_1 працевлаштована з 21.12.2024 року.
Відповідно до відповіді на адвокатський запит Директор ЗДО «№247 «Грибочок» надала інформацію про те, що ОСОБА_5 зарахована у групу №11 «Усмішка» ЗДО №247 ЗМР з 1.07.2024 року та на час воєнного стану навчається в онлайн форматі.
Відповідно до довідки №1988/01-14 від 6.08.2024 ОСОБА_5 спостерігається у КНП «ЗЦПМСД №5». На прийоми з`являється в супроводі матері.
Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17.01.2022 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . 
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.05.2023 р. по цивільній справі № 334/1815/22 місце проживання дитини було визначене разом з батьком, ОСОБА_4 (Відповідач), а також стягнуто з ОСОБА_1 (Позивач) на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 13.12.2023 р. по цивільній справі № 334/1815/22 рішення суду першої інстанції було скасоване і винесено рішення про визначення місця проживання дитини разом з Позивачем.
Постановою Верховного Суду від 01.05.2024 р. по цивільній справі № 334/1815/22 постанова Запорізького апеляційного суду від 17.12.2023 р. була скасована, а рішення суду першої інстанції від 24.05.2023 р. було залишено в силі.
Представник Позивача, адвокат Лісняк Я. В., звернувся з адвокатським запитом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 , керівника Школі гарних манер «Juliet School», відносно того, скільки разів дитина ОСОБА_5 відвідувала цю Школу, а також, хто саме приводив її до Школи, забирав її зі Школи та цікавився її успіхами?
На адвокатський запит була отримана відповідь про те, що дитина відвідувала школу лише 3 (три) рази: 01.10.2022 р., 08.10.2022 р., 17.10.2022 р. Всі 3 (три) рази дитину приводила до Школи бабуся ОСОБА_8 , мати Відповідача, яка також здійснювала запис дитини до Школи. Батько дитини, ОСОБА_4 , дитину в ОСОБА_7 не приводив і не забирав, а також не звертався до адміністрації Школи з приводу успіхів доньки. Також ФОП ОСОБА_6 повідомила, що раніше жодних довідок з приводу відвідування дитиною ОСОБА_9 гарних манер «Juliet School» нікому не видавалось.
Відповідно до висновку експертного дослідження №026 віл 13.11.2024 року виховна поведінка матері ОСОБА_1 орієнтована на розуміння та підтримку, позитивно впливає на емоційний стан малолітньої ОСОБА_12 , забезпечує їй почуття безпеки та сприяє гармонійному розвитку. 
Відповідно до акту обстеження умов проживання від 3.01.2025 року ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_4 , житло складається з 1 кімнатної квартири. Умови проживання задовільні, в наявності меблі, побутова техніка. За вказаною адресою проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_13 .
Відповідно до листів, наданих районною адміністрацією ЗМР по Хортицькому районному, районною адміністрацією ЗМР по Дніпровському районному останні вважає неможливим складання висновку щодо визначення місця проживання дитини, оскільки воно вже визначене рішенням суду.
Відповідно до характеристики учениці 1го класу Запорізької гімназії №24 ЗМР ОСОБА_5 , остання навчається у гімназії з 1.09.2025 року. Мати дитини приділяє належну увагу вихованню доньки, проявляє відповідальність у питаннях навчання та виховання доньки, постійно підтримує зв`язок з класним керівником та іншими педагогами, забезпечує необхідні умови для навчання доньки. Батько дівчинки до школи не з`являвся. 
Відповідно до свідоцтва про шлюб ОСОБА_13 та ОСОБА_1 уклали шлюб 21.01.2026 року. Після одруження ОСОБА_1 змінила прізвище на ОСОБА_14 .
Допитана малолітня ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що проживає разом із мамою у квартирі. Батько проживає окремо із своїми батьками. Їй подобається жити з мамою. Чоловік матері – ОСОБА_15 гарно відноситься до неї. Батько з мамою дуже сварилися, не хочуть бачити один одного. ОСОБА_16 би залишитися з мамою. Побоюється, що батько не буде давати бачитися з мамою. В тім вона хоче спілкуватися з батьком.
Допитана в судовому засіданні ОСОБА_17 , пояснила, що є судовим експертом та нею проводилося дослідження за зверненням ОСОБА_1 з питань відносин між малолітньою ОСОБА_5 та її матір`ю ОСОБА_1 , прихильності дитини до кожного з батьків та щодо дійсного бажання дитини проживати з матір`ю. В цілому дівчинка висловила більшу схильність до матері. Сварки між батьками травмуючи впливають на дитину. 
Допитана свідок ОСОБА_8 пояснила, що є матір`ю відповідача на первісним позовом ОСОБА_4 . Онучка, коли проживала із своїм батьком була всім забезпечена. Після того,я к позивачка забрала дитину, все змінилося. Дитині забороняють спілкуватися з батьком та бабусею, забороняють отримувати подарунки. Дитина може прийти до школи неохайною. Це бачила свідок, коли приходила до школи.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: зміна правовідношення (пункт 7 частини другої статті 18 СК України).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року в справі № 381/68/16-ц (провадження № 61-20293св18), у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 07 серпня 2019 року в справі № 635/382/17-ц (провадження № 61-9559св19), у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 19 лютого 2020 року в справі № 235/139/16-ц (провадження № 61-36629св18) зроблено висновок, що «способом захисту прав дитини може бути пред`явлення позову про зміну місця проживання малолітньої особи, яке визначене рішенням суду».
У разі змін обставин, пов`язаних з віком дитини, при наявності спору між батьками як мати дитини, так і батько не позбавлені можливості звернення до суду із позовом про зміну місця проживання дитини й тому разі, коли вже є рішення суду про визначення місця проживання дитини та її відібрання, які не виконані. Найкращі інтереси дитини повинні мати першочергове значення.
Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
Відповідно до частини першої статті 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.
Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.
Статтею 162 СК України встановлена презумпція правомірності поведінки того з батьків, з ким проживає дитина. А тому, якщо інший з батьків вважає такі умови непридатними для дитини, то способом захисту прав дитини є пред`явлення позову про зміну місця проживання дитини, а не самочинна зміна її місця проживання.
Верховний Суд у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 607/425/16-ц (провадження № 61-8772св19) зазначив, що у разі зміни обставин, пов`язаних з віком дитини, за наявності спору між батьками як мати дитини, так і батько не позбавлені можливості звернення до суду із позовом про зміну місця проживання дитини й тому разі, коли вже є рішення суду про визначення місця проживання дитини та її відібрання, які не виконані. Найкращі інтереси дитини повинні мати першочергове значення.
Дитина є суб`єктом права і незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.
Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.
Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.
З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.
При цьому під час визначення місця проживання малолітньої дитини, зважаючи на вікову категорію дитини, бесіду з останньою має проводити психолог, головним завданням якого є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та отримання думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків.
Проте суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб.
Так, Європейський суд з прав людини у справі «М. С. проти України» (рішення від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13) вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.
Відповідно до Закону, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.
Положеннями частин другої та третьої статті 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.
Відповідно до п.17 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.
Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.
З аналізу статей 267 - 271 СК України вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини, не витрачає отримувані нею аліменти на дитину, або ж у випадку, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів.
У Постанові від 04.09.2019 у справі № 711/8561/16-ц Верховний Суд зазначив, що аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.
Згідно з постановою Верховного Суду від 03.02.2021 у справі №520/21069/18 (провадження № 61-1347св20) наявність рішення про стягнення аліментів не є перешкодою для вирішення спору про припинення такого стягнення і стягнення аліментів на користь іншого з батьків, бо саме у зміні обставин, які існували на момент ухвалення першого рішення, полягає новий спір.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 28.09.2022 у справі №686/18140/21 (провадження №61-6611св22) припинення стягнення аліментів можливе, зокрема, тоді, коли дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю утримує. У такому разі відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача.
У постанові Верховного Суду від 29 серпня 2024 року у справі №395/1083/20, провадження №61-18650св23 зроблено висновок, що відповідно до положень СК України аліменти, одержані на дитину, є її власністю. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами винятково за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача.
З урахуванням предмета цього спору (припинення стягнення аліментів на дитину), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.
Відповідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Аналогічні висновки зроблені в постанові Верховного суду від 29 серпня 2024 року у справі №395/1083/20, провадження №61-18650св23.
Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суд враховує наявні у справі докази, обстеження умов проживання, висновок експерта щодо психоемоційного стану дитини, думку дитини, поведінку батьків щодо дитини, та керуючись інтересами дитини, приходить до висновку про те, що подальше проживання дитини із матір`ю забезпечить належні умови для морального, духовного та фізичного розвитку дитини, в зв`язку із чим первісні позовні вимоги підлягають задоволенню.
Враховуючи встановлені обставини справи, слід дійшов висновку, що наявні підстави для припинення стягнення аліментів на користь батька, оскільки дитина на цей час проживає з матір`ю, перебуває на її утриманні, тобто мати належним чином виконує свій обов`язок щодо забезпечення дитини. 
Оскільки первісний позов підлягає задоволенню, то у задоволенні зустрічного позову слід відмовити.
На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на позивача.
Керуючись статтями 12, 79-81, 133, 141, 161, 264- 268ЦПК України, суд -

У Х ВА Л И В:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самосійних вимог: районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району, про зміну місця проживання дитини та звільнення від стягнення аліментів.
Змінити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), визначивши її місце проживання разом з матір`ю ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКППФО НОМЕР_2 , запис в реєстрі № 19921223-08584, зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 )
Звільнити з 17.12.2023 р. ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКППФО НОМЕР_2 , запис в реєстрі № 19921223-08584, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 ) від сплати аліментів на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКППФО НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ), встановлених рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.05.2023 р. по цивільній справі № 334/1815/22 (провадження № 2/334/231/23) на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).
Припинити з 17.12.2023 р. стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКППФО НОМЕР_2 , запис в реєстрі № 19921223-08584, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 ) аліментів на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКППФО НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), визначених рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.05.2023 р. по цивільній справі № 334/1815/22 (провадження № 2/334/231/23).
Відмовити у задоволені зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самосійних вимог: районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району, про відібрання дитини та повернення за місцем проживання.
Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКППФО НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКППФО НОМЕР_2 , запис в реєстрі № 19921223-08584, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 1211,20 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Гнатюк О. М.