КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

апеляційне провадження №33/824/1714/2026
справа №757/46915/25-п

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2026 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Поліщук Н.В., розглянувши апеляційну скаргу адвоката Дяченка Андрія Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Печерського районного суду міста Києва від 02 лютого 2026 року
у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 1726 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Теплодарським МВ ГУ МВС України в Одеській області 08 грудня 2003 року, працюючого начальником Господарського управління Державної організації "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій", зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,- 

встановив:
Відповідно до даних протоколу про адміністративне правопорушення №47-01/185/25 від 16 вересня 2025 року, ОСОБА_1 , обіймаючи посаду начальника Господарського управління Державної організації "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій", являючись суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією, згідно з підпунктом «и» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про запобігання корупції" № 1700-VII (далі Закону № 1700-VII) та приміткою до статті 172-6 КУпАП, на якого поширюється дія Закону №1700-VII, в порушення вимог частини 1 статті 45 розділу VII, несвоєчасно 04 квітня 2024 року, без поважних причин, подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2023 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена відповідальність за частиною 1 статті 172-6 КпАП.
Постановою Печерського районного суду міста Києва від 02 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 1726 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 665,60 гривень.
Не погодившись з прийнятою постановою, адвокатом Дяченком А.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу, що містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що відповідно до протоколу № 47-01/185/25 від 16 вересня 2025 року ОСОБА_1 віднесений до суб`єктів, на яких поширюється дія підпункту «и» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», а відтак до суб`єктів декларування та адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 172-6 КУпАП. Водночас такий висновок є необґрунтованим і не підтверджений належними доказами.
Вказує, що суд першої інстанції не встановив належним чином ключову обставину чи є ОСОБА_1 суб`єктом декларування.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» державним органом є суб`єкт, наділений владними управлінськими функціями. Водночас Державна організація «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» згідно зі Статутом, затвердженого наказом Міністерства економіки України від 09 серпня 2023 року № 10649, є державною некомерційною організацією, що діє на засадах господарської самостійності та самоокупності, а не органом державної влади. Аналогічну позицію висловлено у листі Національного агентства з питань державної служби від 23 грудня 2025 року № 11447/10.3-25.
Суд першої інстанції без належного обґрунтування відніс Офіс до державних органів, пославшись лише на роз`яснення НАЗК, які мають рекомендаційний характер та не можуть розширювати коло суб`єктів декларування.
Крім того, звертає увагу, що відповідно до абзацу 5 частини 5 статті 45 Закону України "Про запобігання корупції" вимоги фінансового контролю не поширюються на посадових осіб установ і організацій, основною діяльністю яких є наукова. Офіс відповідає цим ознакам, оскільки здійснює наукову, науково-технічну, освітню та дослідницьку діяльність (пункти 3.2.2, 3.2.3 Статуту), має наукові підрозділи та персонал із науковими ступенями, а також виконує функції у сфері наукової експертизи відповідно до законодавства. Отже, на його посадових осіб, у тому числі ОСОБА_1 , не поширюються вимоги щодо декларування.
Зазначені обставини були доведені стороною захисту у суді першої інстанції, однак суд їх не дослідив і не відобразив у постанові, чим порушив вимоги статей 245 та 252 КУпАП.
Вказує, що у справі відсутні належні та достатні докази того, що ОСОБА_1 є суб`єктом декларування, а отже відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 1726 КУпАП.
Мотивуючи наведеним, просить постанову Печерського районного суду міста Києва від 02 лютого 2026 року скасувати, провадження у справі закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.
В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказує, що 12 лютого 2026 року адвокатом Дяченком А.М. подано апеляційну скаргу через суд першої інстанції за допомогою системи «Електронний суд», тобто з дотриманням встановленого процесуального строку.
До апеляційної скарги було додано ордер серії АІ №2125030 від 12 лютого 2026 року, який підтверджує повноваження адвоката Дяченка А.М. представляти інтереси ОСОБА_1 у Київському апеляційному суді на підставі договору №17/11/2025-5 від 17.11.2025, однак витяг із цього договору помилково не було долучено.
Постановою Київського апеляційного суду від 02 березня 2026 року апеляційну скаргу повернуто саме з підстав ненадання належного підтвердження повноважень захисника. Водночас зазначену постанову отримано адвокатом лише 04 березня 2026 року, що підтверджується даними системи «Електронний суд».
Вказує, що недолучення витягу з договору мало виключно технічний та ненавмисний характер і було зумовлене об`єктивними обставинами, зокрема складною ситуацією в енергетичній системі України на початку лютого 2026 року, відключення електроенергії, перебої в роботі засобів зв`язку, у зв`язку з чим апеляційна скарга формувалась та подавалась частинами, і відповідний додаток помилково не був прикріплений.
Таким чином, апеляційна скарга була подана у встановлений законом строк, а її повернення відбулося з формальних підстав, які підлягають усуненню.
Мотивуючи наведеним, просить поновити строк на апеляційне оскарження.
Вирішуючи питання щодо клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд зазначає таке.
Відповідно до статті 289 КУпАП скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов у справах про порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, та/або у справах про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу, за заявою особи, щодо якої винесено постанову.
Установлено, що оскаржувана постанова прийнята 02 лютого 2026 року.
З даних відтиску вхідної кореспонденції Печерського районного суду міста Києва убачається, що адвокатом Дяченком А.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , апеляційну скаргу подано 12 лютого 2026 року (а.с. 232-236).
Постановою Київського апеляційного суду від 02 березня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Дяченком А.М., на постанову Печерського районного суду міста Києва від 02 лютого 2026 року повернуто особі, яка її подала.
З даних звіту про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду убачається, що копія постанови Київського апеляційного суду від 02 березня 2026 року доставлена 03 березня 2026 року.
Вдруге апеляційну скаргу подано 04 березня 2026 року.
Отже, вперше апеляційна скарга подана стороною захисту 12 лютого 2026 року, тобто в межах строку, передбаченого статтею 289 КУпАП. Обставини повернення апеляційної скарги постановою Київського апеляційного суду від 02 березня 2026 року зумовлені виключно недоліками оформлення скарги, а саме ненаданням належного підтвердження повноважень захисника, що не свідчить про відсутність наміру на оскарження судового рішення.
При цьому суд бере до уваги, що зазначений недолік мав формальний характер та був усунений у найкоротший строк після отримання копії відповідної постанови суду апеляційної інстанції. Зокрема, повторно апеляційну скаргу подано вже 04 березня 2026 року, тобто фактично наступного дня після отримання інформації про повернення первинної скарги.
З урахуванням того, що особою було вжито належних заходів для реалізації свого права на апеляційне оскарження у визначений законом строк, а пропуск строку на апеляційне оскарження обумовлений об`єктивними та поважними причинами, які не залежали від волі заявника, апеляційний суд робить висновок, що з метою доступу до правосуддя про наявність правових підстав для поновлення такого строку.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник Дяченко А.М., підтримали подану апеляційну скаргу, просили суд її задовольнити.
Прокурор Шкурпело Р.В. проти апеляційної скарги заперечував, просив відмовити у її задоволенні, посилаючись на законність та обґрунтованість постанови районного суду.
Дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши ОСОБА_1 та його захисника - Дяченка А.М., прокурора Шкурпело Р.В., суд робить висновок, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно статті 248 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.
У статті 1 Закону України "Про запобігання корупції" визначено поняття "правопорушення, пов`язаного з корупцією", а саме ? це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині 1 статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.
Відповідно до частини 1 статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до статті 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Відповідно до частини 1 статті 651 Закону України "Про запобігання корупції" за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень особи, зазначені в частині першій статті 3 цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.
Відповідно до підпункту "и" пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про запобігання корупції", в редакції, що діяла на момент вчинення правопорушення, суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є посадові та службові особи інших державних органів, у тому числі Фонду соціального страхування України та Пенсійного фонду, органів влади Автономної Республіки Крим.
Відповідно до даних наказу Державної організації "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій" №258/2023/к/тр від 16 травня 2023 року ОСОБА_1 прийнято на роботу, на посаду начальника Господарського управління з 17 травня 2023 року, у порядку переведенням з Державної установи "Офіс із залучення та підтримки інвестицій" (том 1 а.с. 26).
Згідно пункту 1.1 Положення про господарське управління, затвердженого наказом Державної організації "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій" №219-Н/2023 від 11 грудня 2023 року, господарське управління є самостійним структурним підрозділом Державної організації "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій".
Згідно даних зобов`язання ОСОБА_1 убачається, що 17 травня 2023 року він ознайомився та зобов`язався дотримуватися вимог та виконувати обов`язки, передбачені Законом України "Про запобігання корупції" та Антикорупційною програмою державної організації "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій". Також ОСОБА_1 повідомлений про те, що за порушення ним Закону України "Про запобігання корупції" та Антикорупційної програми державної організації "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій", він може бути притягнутий до відповідальності відповідно до чинного законодавства (том 1 а.с. 59).
Наказом №31/2024 від 26 лютого 2024 року з метою забезпечення прозорості діяльності та доброчесності працівників Державної організації "Український офіс інтелектуальної власності та інновацій", відповідно до пункту 7.4 Статуту Державної організації "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій" затверджено перелік посад в Державній організації "УКРНОІВІ", які передбачають подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що додається (том 1 а.с. 60-61).
Згідно даних переліку посад в Державній організації "УКРНОІВІ", які передбачають подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування убачається, що посада начальника господарського управління включена до вказаного переліку посад, що передбачають подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (том 1 а.с. 62-70).
З даних пояснень ОСОБА_1 від 16 вересня 2025 року убачається, що ОСОБА_1 несвоєчасно подав щорічну декларацію за 2023 рік у зв`язку з тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько - ОСОБА_2 . Після нагадування працівниками сектору запобігання корупції Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» про необхідність подання щорічної декларації за 2023 рік ОСОБА_1 заповнено та подано декларацію. Також ОСОБА_1 вказав, що зазначає, що вся інформація про його майно та дохід дублюється в декларації його дружини, яка була подана вчасно, у зв`язку із чим уважав, що також подав декларацію (том 1 а.с. 74).
З даних листа Національного агентства України з питань державної служби №11447/10.3-25 від 23 грудня 2025 року убачається, що на думку Національного агентства України з питань державної служби Державна організація "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій" за своїм статусом не є державним органом чи органом державної влади, а на її працівників не поширюється дія Закону України "Про державну службу" (том 1 а.с.173-174).
Відповідно до даних протоколу про адміністративне правопорушення №47-01/185/25 від 16 вересня 2025 року ОСОБА_1 , обіймаючи посаду начальника Господарського управління Державної організації "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій", являючись суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією, згідно з підпунктом «и» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про запобігання корупції" № 1700-VII (далі Закону № 1700-VII) та приміткою до статті 172-6 КУпАП, на якого поширюється дія Закону №1700-VII, в порушення вимог частини 1 статті 45 розділу VII, несвоєчасно 04 квітня 2024 року, без поважних причин, подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2023 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена відповідальність за частиною 1 статті 172-6 КпАП (том 1 а.с. 2-8).
Матеріали справи про адміністративне правопорушення містять відомості з реєстру про те, що щорічна декларація про доходи за 2023 рік подана 04 квітня 2024 року.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги, суд зазначає про таке.
Апеляційний суд не може погодитися з твердженнями сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не є суб`єктом декларування та не належить до кола осіб, на яких поширюється дія Закону України "Про запобігання корупції".
Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України "Про авторське право і суміжні права" функції Національного органу інтелектуальної власності виконує юридична особа публічного права (державна організація), утворена центральним органом виконавчої влади та визначена Кабінетом Міністрів України.
Отже, Державна організація "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій" створена державою для реалізації визначених законом публічно-владних функцій у сфері інтелектуальної власності, а її діяльність безпосередньо пов`язана із здійсненням повноважень, делегованих державою. Саме по собі визначення організації як юридичної особи публічного права та відсутність поширення на її працівників Закону України "Про державну службу" не виключає можливості віднесення посадових осіб такої організації до суб`єктів, на яких поширюється дія антикорупційного законодавства.
Посилання сторони захисту на лист Національного агентства України з питань державної служби від 23 грудня 2025 року №11447/10.3-25 є безпідставними, оскільки наведений лист містить виключно роз`яснення відповідного органу щодо статусу працівників УКРНОІВІ та сфери застосування законодавства про державну службу, однак не встановлює та не змінює правового регулювання у сфері запобігання корупції, а сам лист має інформаційний характер.
При цьому питання віднесення особи до суб`єктів декларування вирішується виключно на підставі положень Закону України "Про запобігання корупції" та інших нормативно-правових актів, а не на підставі листів чи консультацій органів державної влади.
Матеріалами справи підтверджується, що на момент вчинення правопорушення ОСОБА_1 обіймав посаду начальника Господарського управління Державної організації "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій", яка відповідно до затвердженого наказом №31/2024 від 26 лютого 2024 року переліку посад віднесена до посад, що передбачають подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Крім того, з письмового зобов`язання від 17 травня 2023 року вбачається, що ОСОБА_1 був належним чином ознайомлений з вимогами Закону України "Про запобігання корупції", обов`язком їх дотримання та відповідальністю за порушення антикорупційного законодавства.
Отже, доводи апеляційної скарги про відсутність у ОСОБА_1 статусу суб`єкта декларування спростовуються сукупністю досліджених доказів та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.
Також апеляційний суд не приймає доводи захисту про поширення на ОСОБА_1 винятку, передбаченого абзацом 5 частини 5 статті 45 Закону України "Про запобігання корупції".
Зазначеною нормою встановлено, що вимоги фінансового контролю не поширюються, зокрема, на посадових осіб установ та організацій, основною діяльністю яких є наукова, науково-технічна, освітня або інша діяльність, визначена законом.
Разом з тим, сам факт наявності у статуті організації окремих напрямків наукової, освітньої чи дослідницької діяльності не свідчить про те, що така діяльність є основною.
Як убачається із законодавчо визначених функцій УКРНОІВІ, ця організація створена насамперед для реалізації державної політики у сфері правової охорони інтелектуальної власності, виконання функцій Національного органу інтелектуальної власності, проведення експертизи заявок на об`єкти права інтелектуальної власності, ведення відповідних державних реєстрів та здійснення інших владно-організаційних повноважень у зазначеній сфері.
Стороною захисту не надано належних та допустимих доказів того, що основною діяльністю УКРНОІВІ є саме наукова діяльність у розумінні наведених положень Закону України "Про запобігання корупції", а також того, що посада начальника Господарського управління відноситься до категорії посад, на які поширюється зазначений виняток.
За таких обставин підстав для застосування до ОСОБА_1 виключення із загальних правил фінансового контролю апеляційний суд не вбачає.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо відсутності складу адміністративного правопорушення, суд враховує, що відповідно до частини 1 статті 45 Закону України "Про запобігання корупції" особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в"-"ґ" пункту 2, пункті 5-1 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щороку до 31 березня подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Матеріалами справи установлено та не заперечувалося ОСОБА_1 , що декларацію за 2023 рік ним подано лише 04 квітня 2024 року, тобто після закінчення встановленого законом строку.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого частиною першою статті 172-6 КУпАП, полягає саме у несвоєчасному поданні декларації без поважних причин.
Посилання ОСОБА_1 у наданих поясненнях на факт смерті батька ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також на помилкове переконання про подання декларації у зв`язку з тим, що відповідні відомості були відображені в декларації його дружини, суд першої інстанції обґрунтовано не визнав поважними причинами пропуску строку декларування.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком, оскільки наведені обставини не свідчать про існування об`єктивних та непереборних перешкод, які б унеможливлювали своєчасне виконання обов`язку щодо подання декларації.
При цьому з матеріалів справи не убачається наявності технічних збоїв у роботі Реєстру декларацій, тривалої непрацездатності особи або інших обставин, які могли б бути визнані поважними причинами несвоєчасного подання декларації.
Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 172-6 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, відомостями з Єдиного державного реєстру декларацій, письмовими поясненнями самого ОСОБА_1 , наказами та іншими письмовими доказами, які були належним чином досліджені судом першої інстанції та отримали належну правову оцінку.
За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що постанова Печерського районного суду міста Києва від 02 лютого 2026 року є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для її скасування чи закриття провадження у справі за пунктом 1 частини першої статті 247 КУпАП не убачається.
Керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд -
ПОСТАНОВИВ:

Поновити адвокату Дяченку Андрію Миколайовичу, який діє в інтересах ОСОБА_1 , строк на апеляційне оскарження постанови Печерського районного суду міста Києва від 02 лютого 2026 року.

Апеляційну скаргу адвоката Дяченка Андрія Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Печерського районного суду міста Києва від 02 лютого 2026 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СУДДЯ Н.В. ПОЛІЩУК