ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2026 р. 	Справа № 520/25513/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої К.В.,
Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.04.2026 (головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022) по справі № 520/25513/25
за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» 
до  Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях   
про визнання протиправною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
І. Зміст позовних вимог та їх обґрунтування.
Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (далі – позивач, КП «ХТМ») звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській області (далі- відповідач), в якому просив:
- скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті Відділу Державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській області про застосування адміністративно-господарського штрафу № 084848 від 16.09.2025 у розмірі 17000 ,00 грн.;
- стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті Відділу Державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь КП «Харківські теплові мережі» судовий збір у розмірі 2422, 40 грн.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що під час рейдової перевірки транспортного засобу КП «Харківські теплові мережі» інспектором безпідставно встановлено порушення ст. 48 та абз. 3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки транспортний засіб здійснював внутрішнє перевезення вантажів, а законодавство не встановлює обов`язку для водіїв і перевізників, які здійснюють внутрішні перевезення, встановлювати та використовувати тахографи, мати протокол їх перевірки та адаптації або інші документи, пов`язані з експлуатацією тахографа. Відповідальність, передбачена ст. 60 Закону, застосовується виключно при здійсненні міжнародних перевезень, що підтверджується нормами Закону України «Про автомобільний транспорт», Інструкцією №385 та правовою позицією Верховного Суду у справі №823/1199/17, а відтак притягнення позивача до адміністративно-господарської відповідальності за відсутність документів щодо тахографа є протиправним, оскільки вимоги, встановлені Інструкцією №385 не є обов`язковими для внутрішніх перевезень. Крім того, зауважено, що 11 серпня 2025 року позивач використовував транспортний засіб марки НОМЕР_1 для власних потреб в цілях експлуатації підприємства та під час аварій і надзвичайних ситуацій, отже, експлуатація тахографу в дану випадку є правом перевізника, а не обов`язком.
ІІ. Зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.04.2026 адміністративний позов задоволено:
скасовано постанову Державної служби України з безпеки на транспорті Відділу Державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській області про застосування адміністративно-господарського штрафу № 084848 від 16.09.2025 у розмірі 17000,00 грн.
Ухвалюючи судове рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що у даному випадку перевірявся транспортний засіб, що фактично не був обладнаний тахографом, а отже, вимоги Інструкції №385 щодо протоколу адаптації не підлягають застосуванню. Водночас у разі відсутності тахографа, до якого складається тахокарта, в обов`язковому порядку ведеться індивідуальна контрольна книжка водія. Відповідачем не спростовано наявність у водія транспортного засобу книжки.
Оскільки абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III передбачає санкцію лише у разі перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, тоді як фактично штраф було накладено за не встановлення у автомобілі тахографа, а не за відсутність документів, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність оскаржуваної постанови відповідача про застосування адміністративно-господарського штрафу № 084848 від 16.09.2025 у розмірі 17000,00 грн.
ІІІ. Підстави апеляційного оскарження та їх обґрунтування.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.04.2026 повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що на момент проведення перевірки встановлено, що відсутні тахокарти або роздруківка даних роботи водія з тахографа (транспортний засіб не облаштовано тахографом), у зв`язку з чим було складено акт № ОАР 063424 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 11.08.2025. У силу вимог пункту 1.4 Положення №340 позивач не є тим суб`єктом господарювання, на кого не поширюється дія Положення про робочий час і час відпочинку водіїв. При цьому, законодавством установлений обов`язок щодо установлення діючого та повіреного тахографа на вантажний транспортний засіб з повною масою понад 3,5 тонн та наявності записів водія щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення (пункт 6.1 Положення № 340 та пункт 3 розділу ІІІ Інструкції № 385). Отже, враховуючи той факт, що повна маса транспортного засобу марки Кобальт, державний номерний знак НОМЕР_1 , складає більше ніж 3,5 тонн (38,00 тонн), останній не обладнаний тахографом, але повинен бути обладнаний діючим та повіреним тахографам. В тексті судового рішення використані нормативно-правові акти, Положення № 340 та Інструкція №385, до яких були внесені зміни, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції ухвалено з використанням норм матеріального права, які є нечинними на час виникнення спірних правовідносин, а тому підлягає безумовному скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.
ІV. Провадження в суді апеляційної інстанції та виклад позиції інших учасників справи.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що КП «Харківські теплові мережі» є критичною інфраструктурою в Україні, зокрема в Харкові, оскільки забезпечує життєво важливі послуги теплопостачання та гарячого водопостачання для мешканців міста. 11 серпня 2025 року працівники КП «Харківських теплових мереж» здійснювали вивіз ґрунту до об`єкту критичної інфраструктури на службовому автомобілі підприємства марки Кобальт д/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 . Отже, транспортний засіб здійснював виробниче завдання пов`язане із забезпеченням безперебійного функціонування системи теплопостачання міста Харкова. Крім того, відсутність у водія протоколу перевірки та адаптації тахографа не може кваліфікуватися як порушення законодавства, оскільки в конкретній ситуації не існувало обов`язку мати ці документи.
Учасники справи повідомлені про перегляд рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.04.2026 судом апеляційної інстанції належним чином шляхом отримання ними копій ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розглядає справу без повідомлення учасників справи (у порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. З урахуванням вимог частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
V. Обставини, встановлені судом.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що КП «Харківські теплові мережі» є критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, що підтверджується витягом з наказу Міністерства енергетики України від 15.07.2024 №259 «Про визначення підприємств паливно-енергетичного комплексу критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період (Протокол №30)».
У ході рейдової перевірки, проведеної 26.05.2025 посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях у м. Харків, проспект Льва Ландау, 29А був зупинений транспортний засіб під керуванням водія ОСОБА_1 , марки Кобальт, д.н.з. НОМЕР_1 та перевірений на додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт. 
Під час перевірки встановлено, що зазначений транспортний засіб належить КП «Харківські теплові мережі» та використовується позивачем.
За результатами перевірки відповідачем складено акт № ОАР 063424 проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 11.08.2025.
Актом встановлено порушення статей 34, 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» при перевезенні вантажів транспортним засобом повною масою більше 3500 кг без встановленого контрольного пристрою тахографі, чим порушено п. 6.1 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних ТЗ, затвердженого наказом МТЗУ №340 від 07.06.2010, та за відсутності на момент перевірки заповнених тахокарт у кількості, що передбачена ЄУТР, або роздруківки даних роботи тахографа, передбаченої п.3 розділу 3 Наказу МТЗУ №385 від 24.06.2010; абз. 3 ч.1 перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст. 48 цього Закону.
Розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт проведено за участі представника КП «Харківські теплові мережі», за наслідками якого 16.09.2025 Відділом державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях прийнято постанову № 084848 про застосування адміністративно-господарського штрафу відносно КП «Харківські теплові мережі» за порушення вимог ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» в розмірі 17000,00 грн.
Вважаючи прийняту відповідачем постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн протиправною, позивач звернувся до суду із позовом про її скасування. 
VІ. Нормативне регулювання та оцінка суду апеляційної інстанції.
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) (далі – в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до пункту 1 якого Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра з відновлення України - Міністра розвитку громад та територій (далі - Міністр) і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Згідно із підпунктом 1 пункту 4 Положення основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі - автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті.
Згідно з пунктом 8 Положення № 103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Пунктом 5 Положення № 103 визначено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює, зокрема, державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України від 05.04.2001 № 2344-III «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон № 2344-III у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), статтею 2 якого визначено, що законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України «Про транспорт», Про дорожній рух», чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про транспорт» нормативні акти, які визначають умови перевезень, порядок використання засобів транспорту, організації безпеки руху тощо, є обов`язковими для власників транспорту.
За приписами статті 18 Закону України «Про автомобільний транспорт» з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.
Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю
Процедура проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо дотримання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт (далі - рейдова перевірка визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 (далі – Порядок №1567 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пунктів 2-4 Порядку № 1567 рейдовим перевіркам підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Рейдові перевірки на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення і направлення на рейдову перевірку.
Рейдова перевірка проводиться на підставі направлення на рейдову перевірку (у паперовій або електронній формі (за наявності технічної можливості) із зазначенням посадових осіб за формою згідно з додатком 1 (далі - направлення), що складається та підписується керівником або заступником керівника Укртрансбезпеки або її територіального органу.
Згідно з пунктами 8, 12 Порядку №1567 рейдова перевірка проводиться шляхом зупинення транспортного засобу або без такого зупинення. Водій транспортного засобу після зупинки транспортного засобу зобов`язаний надавати посадовій особі документи, на підставі яких здійснюється перевезення, виконувати вимоги посадової особи, передбачені законодавством про автомобільний транспорт, та розпочинати рух лише з дозволу посадової особи.
Відповідно до пунктів 13, 16 у разі виявлення в ході рейдової перевірки транспортного засобу порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою, яка провела перевірку, складається акт проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом за формою згідно з додатком 2 (далі - акт проведення перевірки). За наявності в діях автомобільного перевізника ознак адміністративного правопорушення притягнення правопорушника до відповідальності здійснюється в порядку, встановленому Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Матеріали, складені за результатами рейдової перевірки, формуються у справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт (далі - справа про порушення) та розглядаються керівником або заступником керівника територіального органу Укртрансбезпеки в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою автомобільного перевізника або його уповноваженої особи) протягом двох місяців з дня його виявлення.
Статтею 48 Закону № 2344-ІІІ обумовлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Таким чином, положеннями спеціального закону покладено на перевізника обов`язок з забезпечення, а водія - пред`явлення для перевірки відповідних документів.
Спірним у цій справі є обов`язок водія транспортного засобу мати протокол перевірки та адаптації тахографа.
Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.09.2010 року за №811/18106, затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - Положення №340 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Пунктами 1.1, 1.2, 1.3 розділу І Положення №340 передбачено, що це Положення розроблено відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, Регламенту (ЄС) № 561/2006 Європейського Парламенту та Ради від 15 березня 2006 року про гармонізацію відповідного соціального законодавства, що регулює відносини в галузі автомобільного транспорту та вносить зміни до Регламентів Ради (ЄЕС) № 3821/85 та (ЄС) № 2135/98 і скасовує Регламент Ради (ЄЕС) № 3820/85, Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Кодексу законів про працю України та Законів України «Про автомобільний транспорт», «Про дорожній рух».
Це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку.
Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ).
Відповідно до пункту 1.4 розділу І Положення №340 це Положення не поширюється на перевезення пасажирів чи/та вантажів, які здійснюються:
фізичними особами за власний рахунок для власних потреб без використання праці найманих водіїв;
під час стихійного лиха, аварій та інших надзвичайних ситуацій;
транспортними засобами Міністерства внутрішніх справ України (у тому числі Національної гвардії України), Міністерства оборони України, Офісу Генерального прокурора, Служби безпеки України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Національної поліції України та Державної прикордонної служби України або транспортними засобами, орендованими ними без водія, коли такі перевезення здійснюються з метою виконання завдань, покладених на ці державні органи, та під їх контролем;
сільськогосподарськими підприємствами або підприємствами лісового господарства, якщо ці перевезення виконуються тракторами або іншою технікою, призначеною для місцевих сільськогосподарських робіт чи робіт у галузі лісового господарства, та слугують виключно для цілей експлуатації цих підприємств;
закладами охорони здоров`я незалежно від форми власності;
транспортними засобами спеціального та спеціалізованого призначення суб`єктів господарювання незалежно від форм власності, що здійснюють експлуатаційне утримання, будівництво та поточний ремонт автомобільних доріг загального користування, вулиць у населених пунктах, а також інших об`єктів транспортної інфраструктури в радіусі не більше 150 км від об`єкта будівництва (ремонту), які обладнані спеціальними світловими сигнальними пристроями відповідно до пункту 3.6 розділу 3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, за умови наявності у водія відповідного транспортного засобу первинного документа, що фіксує маршрут руху такого транспортного засобу, а також у разі забезпечення експлуатації дорожніх об`єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно-кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об`єктів і виникнення інших перешкод у дорожньому русі.
Згідно з пунктом 6.1 розділу VI Положення №340 автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.
Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.
Пунктом 6.3 розділу VI Положення №340 передбачено, що водій, що керує ТЗ, на автобусних маршрутах протяжністю до 50 км включно, вантажними автомобілями з повною масою до 3,5 тонн включно, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв, або використовувати діючий та повірений тахограф.
Відповідно до пункту 4 наказу Міністерства транспорту та зв`язку України №340 від 07.06.2010 року ця норма для перевезення вантажів колісними транспортними засобами з повною масою понад 12 тонн набрала чинності з 01.06.2013, а для перевезення вантажів колісними транспортними засобами з повною масою від 3,5 тонн до 12 тонн - з 01.06.2015.
Отже, з 01.06.2015 усі вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн, які використовуються автомобільними перевізниками при наданні послуг по перевезенню вантажів у внутрішньому сполученні, повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.
При цьому, судом першої інстанції застосовано Положення №340 (зокрема, пункт 6.3) в редакції до внесення змін наказом Міністерства розвитку громад та територій від 06.12.2024 № 1432, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування норм матеріального права є обґрунтованими.
Згідно з пунктом 7.1 Положення №340 органи, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху проводять перевірку встановленого режиму праці та відпочинку водіїв відповідно до законодавства України.
Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 №385 затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті (далі - Інструкція №385 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), яка визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які відповідно до законодавства обладнуються контрольними пристроями (тахографами) (пункт 2 розділу І)
Відповідно до пункту 3 розділу І Інструкції №385, ця Інструкція поширюється на пункти сервісу тахографів та суб`єктів господарювання, що використовують автомобільні транспортні засоби, які відповідно до законодавства повинні бути обладнаними контрольними пристроями (тахографами).
Згідно з пунктами 2, 5, 6 розділу ІІ Інструкції №385 пункт сервісу тахографів (ПСТ) установлюють тахографи (крім аналогових тахографів) за вибором власника транспортного засобу (замовника) та виконують роботи з його технічного обслуговування, а також виробників тахографів та транспортних засобів.
Повірку тахографів здійснюють повірочні лабораторії, які уповноважені на проведення повірки тахографів відповідно до Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність».
ПСТ виконують періодичні перевірки тахографів кожні два роки.
Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа, у тому числі смарт-тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом або смарт-тахографом; у разі несправності або пошкодження тахографа інформує про це відповідну посадову особу автомобільного перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження тахографа, автомобільний перевізник повинен його відремонтувати в ПСТ до відправлення такого транспортного засобу в рейс.
Пунктом 7 розділу ІІІ Інструкції № 385 передбачено, що автомобільні перевізники: забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа; зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення строку їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.
Таким чином, законодавством установлений обов`язок щодо установлення діючого та повіреного тахографа на вантажний транспортний засіб з повною масою понад 3,5 тон та наявності записів водія щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення. У свою чергу, вимога пункту 6.1 Положення №340 є імперативною, і її невиконання позивачем не повинно звільняти його від відповідальності, за умови, що транспортний засіб підпадає під вимоги п.6.1 Положення №340. 
Судом встановлено, що транспортний засіб марки КОБАЛЬТ, д.н.з. НОМЕР_1 , має повну масу 3800 кг, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , отже у позивача був обов`язок щодо обладнання даного транспортного засобу тахографом.
Колегія суддів зауважує, що наказами Міністерства розвитку громад та територій №1432 від 06.12.2024 № 532 від 21.03.2025 внесено зміни до Положення №340, зокрема пункт 6.3 викладено у новій редакції, водій, що керує ТЗ, на автобусних маршрутах протяжністю до 50 км включно, вантажними автомобілями з повною масою до 3,5 тонн включно, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв, або використовувати діючий та повірений тахограф. Тобто, законодавець конкретизував, на яких транспортних засобах, водії повинні вести індивідуальну контрольну книжку водія.
Отже, у зв`язку із змінами, внесеними до пунктів 6.1, 6.3 Положення №340, колегія суддів відхиляє посилання суду першої інстанції на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 10.07.2025 у справі №620/5897/23, оскільки такі були зроблені за іншого правового регулювання.
Факт того, що позивач у розумінні приписів Закону України «Про автомобільний транспорт» є перевізником у даному випадку сторонами не заперечується.
Позивач зазначав, що при складанні акту проведення перевірки інспектором не враховано, що транспортний засіб не обладнано тахографом, що виключає притягнення до відповідальності за порушення порядку його установлення, використання та технічного обслуговування, водночас така позиція позивача будується на неправильному тлумаченні норм законодавства з огляду на викладені вище висновки суду апеляційної інстанції.
Щодо доводів позивача про те, що 11 серпня 2025 року використовувало для власних потреб в цілях експлуатації підприємства та під час аварій і надзвичайних ситуацій, отже, експлуатація тахографу в дану випадку є правом перевізника, а не обов`язком, колегія суддів зауважує наступне.
За приписами пункту 1.4 Положення № 340 передбачено, що вимоги цього Положення не поширюється на перевезення пасажирів чи/та вантажів, які здійснюються фізичними особами за власний рахунок для власних потреб без використання праці найманих водіїв; під час стихійного лиха, аварій та інших надзвичайних ситуацій.
Наявним в матеріалах справи та наданим водієм під час перевірки подорожнім листом вантажного автомобіля №879045 на марку КОБАЛЬТ, виписаного КП «Харківські теплові мережі» підтверджується, що робота водія ОСОБА_1 та автомобіля 11.08.2025 почалася з 7:35 і тривала до 16:40, показ спідометра початковий 62057, кінцевий 62170, завдання водієві – вивіз ґрунту, в цілому за день кілометраж склав 113 км. 
Тобто, вказаним листом підтверджується здійснення перевезення ґрунту працівником КП «Харківські теплові мережі» (водієм).
У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що транспортний засіб здійснював виробниче завдання, пов`язане із забезпеченням безперебійного функціонування системи теплопостачання міста Харкова. Разом з тим, вказані доводи з урахуванням змісту наданого подорожнього листа не свідчать про використання транспортного засобу для перевезення вантажу під час виникнення аварії або іншої надзвичайної ситуації.
Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 30.06.2024 також жодним чином не підтверджує наявність використання транспортного засобу під час надзвичайної ситуації, оскільки подія порушення, за вчинення якого позивача притягнуто до відповідальності, відбулась 11.08.2025.
Отже, наявними в матеріалах справи доказами не підтверджується використання позивачем транспортного засобу за власний рахунок для власних потреб без використання праці найманих водіїв або під час стихійного лиха, аварій та інших надзвичайних ситуацій, у зв`язку з чим колегія суддів вважає помилковими твердження позивача щодо непоширення на нього вимог Положення №340.
З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції зазначає, що на момент проведення перевірки транспортний засіб позивача повинен був бути обладнаний повіреним тахографом та мати при собі тахокарти або роздруківку даних роботи тахографа. 
Оскільки водій автомобільного перевізника під час здійснення перевезення вантажів не мав при собі документів, передбачених законодавством, зокрема Інструкцією №385, тобто перевезення здійснювалося за відсутності документів, передбачених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке встановлена абзацом третім частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», колегія суддів дійшла висновку, що постанова № 084848 від 16.09.2025 про застосування адміністративно-господарського штрафу відносно КП «Харківські теплові мережі» є правомірною.
В аспекті оцінки інших аргументів учасників справи колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини і зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), заява № 18390/91, пункт 29; рішення від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, пункт 23; рішення від 28.01.2011 (остаточне) у справі «Трофимчук проти України», заява № 4241/03, пункт 54; рішення від 21.01.1999 у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, пункт 26). Хоча національний суд і має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, але орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення від 01.07.2003 у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, пункт 36).
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, решта доводів та аргументів сторін, що наведена у заявах по суті справи, не потребує окремої оцінки суду, оскільки зроблених судом висновків не спростовують.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За приписами пункту 1, 4 частини першої, частини другої статті 317 КАС України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Враховуючи, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а також застосував норми матеріального права в неактуальній на момент виникнення спірних правовідносин редакції, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про задоволення позову, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.04.2026 по справі № 520/25513/25 підлягає скасуванню, з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позову.
Керуючись статтями 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.04.2026 по справі №520/25513/25 скасувати.
Прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях про визнання протиправною та скасування постанови. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя 		К.В. Мінаєва 	
Судді	   	І.М. Ральченко   В.В. Катунов