УХВАЛА
21 травня 2026 року 
м. Київ
справа № 524/12766/24
провадження № 61-6147ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Коломієць Г. В.(суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 06 березня 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 13 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго», треті особи: виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, Полтавська обласна рада, про зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася д осуду з вищевказаним позовом до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (далі - ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго»), треті особи: виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (далі - ВК Кременчуцької міської ради), Полтавська обласна рада, про зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 06 березня 2025 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 13 серпня 
2025 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», треті особи: ВК Кременчуцької міської ради, Полтавська обласна рада, про зобов`язання вчинити певні дії.
01 травня 2026 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 06 березня 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 13 серпня 2025 року (надійшла до суду 06 травня 2026 року), у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове про задоволення позовних вимог. 
Ухвалою Верховного Суду від 08 травня 2026 року визнано наведені  ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень неповажними. Запропоновано надіслати до суду заяву про поновлення строку, навівши інші підстави для поновлення процесуального строку, та надати відповідні докази. Зазначено строк виконання ухвали суду, попереджено про наслідки її невиконання.
20 травня 2026 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку від 
 ОСОБА_1 надійшов супровідний лист та касаційна скарга.
У касаційній скарзі заявник просить поновити строк для подачі касаційної скарги на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 06 березня 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 13 серпня 2025 року.
Зазначає, що в день виготовлення повного тексту постанови, а саме 13 серпня 
2025 року, їй не було надано повного тексту оскаржуваної постанови, копію нею отримано у приміщенні суду першої інстанції 07 квітня 2026 року.
Вважає зазначені доводи поважними для поновлення строку на касаційне оскарження.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
У частині першій статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
Провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України). 
Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
Згідно з частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.
Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.
У пункті 46 Рішення від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» (Ustimenko v. Ukraine) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.
Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див. § 27 рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) та § 41 рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року «Олександр Шевченко проти України» (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine).
Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.
Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Поважними причинами пропуску строку є ті обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії. 
Відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень постанова Полтавського апеляційного суду від 13 серпня 2025 року надіслана судом 15 серпня 2025 року, зареєстрована - 15 серпня 2025 року, забезпечено надання загального доступу - 
18 серпня 2025 року.
Отже, з 18 серпня 2025 року заявник мала можливість ознайомитися з повним текстом постанови.
При цьому, заявник повинна була цікавитися рухом справи, оскільки суд апеляційної інстанції розглядав справу за її апеляційною скаргою, а згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Учасник судового процесу зобов`язаний з розумним інтервалом часу сам цікавитися провадженням у його справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
У рішенні від 03 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що сторони в розумні інтервали мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.
У постанові Верховного Суду від 04 листопада 2024 року у справі № 405/4689/19 (провадження № 61-1979ск24) зазначено, що особою, не повідомленою про розгляд справи (пункт 1 частини другої статті 358 ЦПК України), не можна вважати особу, яка власне ініціювала розгляд справи або судового провадження (позивача, заявника, третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору), яка скористалася своїм правом доступу до правосуддя, подала позовну заяву (заяву, скаргу), на підставі якої відкрито провадження.
Так, у постанові Верховного Суду від 31 січня 2019 року у справі № 753/21967/15 зазначено, що добросовісність учасників судового процесу, зокрема, полягає у тому, щоб при обізнаності з судовими процедурами, правами та обов`язками, правилами поведінки виконувати усі правила та вживати заходи щодо обізнаності про хід судового процесу при дотриманні судом обов`язку проінформувати про такі процедури та процедурні рішення.
Доказів про ненадіслання (неотримання) ОСОБА_2 копії постанови суду апеляційної інстанції у порядку статей 386, 272 ЦПК України матеріали касаційного провадження не містять.
Отже, доводи заявника про неналежне надсилання копії постанови суду апеляційної інстанції є безпідставними. Саме позивач як особа, які ініціювала судовий процес 
із метою захисту своїх прав, свобод та інтересів, має бути зацікавлена у тому, щоб організувати належне та своєчасне отримання кореспонденції від суду.
Ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, 
з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення (див. пункт 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 квітня 2026 року у справі № 9901/212/21)
ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу і зобов`язана була слідкувати за рухом справи. Обов`язок подати касаційну скаргу у передбачений статтею 390 ЦПК України строк покладено саме на учасника справи, а отримання судового рішення пізніше може свідчити про штучне збільшення строку для оскарження. 
Отже, заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що апеляційним судом було порушено порядок вручення копії оскаржуваного судового рішення, передбачений статтею 272 ЦПК України, а також не зазначено про обставини, які об`єктивно перешкоджали отримати вказане судове рішення 
і подати касаційну скаргу у визначений ЦПК України строк.
З урахуванням наведеного, ОСОБА_2 не навела обставин та не надала жодних відповідних доказів на підтвердження існування обставин, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії, внаслідок чого заявником пропущено строк на касаційне оскарження судових рішень.
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини 
і основоположних свобод.
Ураховуючи, що відсутні підстави вважати, що заявник була позбавлена можливості скористатися своїм процесуальним правом щодо подання касаційної скарги 
у передбачений процесуальним законодавством строк, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання  ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарженнярішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 06 березня 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 13 серпня 2025 року відмовити.
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 06 березня 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 13 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго», треті особи: виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, Полтавська обласна рада, про зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникам.
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк