ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 608/3071/25	Головуючий у 1-й інстанції Созанська Л.І. 	
Провадження № 22-ц/817/634/26 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Гірський Б. О., Хома М. В., 
розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників цивільну справу №608/3071/25 за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Універсал Банк» на заочне рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 24 лютого 2026 року (ухвалене суддею Созанською Л.І., дати складання повного тексту судового рішення не зазначено) в справі за позовом акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2025 року акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - АТ «Універсал Банк», позивач, апелянт) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 22 вересня 2021 року відповідач звернувся до АТ «Універсал Банк» (проєкт «Monobank») з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 22 вересня 2021 року. На підставі вказаного договору відповідачці відкрито поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 , та надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок в розмірі 15000.00 грн. Разом з тим, отримавши кредитні кошти, відповідач не здійснює платежів для погашення заборгованості, чим порушує взяті на себе зобов`язання.
У зв`язку з наведеним позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання банківських послуг, яка станом на 21 жовтня 2025 року становить 17483.30 грн (заборгованість за тілом кредиту) та судові витрати.
Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 24 лютого 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, АТ «Універсал Банк» подало на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи оскаржуване рішення, судом першої інстанції не було досліджено механізму отримання банківських послуг проєкту «Monobank», а також процедуру ознайомлення споживача з умовами, правилами обслуговування, тарифами, таблицею розрахунку вартості кредиту, паспортом споживчого кредиту. Тим самим, суд першої інстанції дійшов передчасних висновків відносно того, що клієнт не був ознайомлений із вищезазначеними документами.
Вказує, що оскільки клієнтом було неодноразово проведено банківські операції із використанням власної картки (переказ коштів, поповнення мобільного телефону, оплата товарів у торгових точках та ін.), відповідачка надавала свою згоду із змінами, доповненням до договору про надання банківських послуг від 22 вересня 2021 року.
Звертає увагу на те, що умови та правила, які знаходяться у публічному доступі та посилання на які містяться у кожній підписаній клієнтами анкеті-заяві є загальновідомим фактом та не потребує доказування.
Просить врахувати, що будучи повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач не надав суду контррозрахунок суми заборгованості, який би суд міг належним чином оцінити, чи інший доказ, наприклад, висновок експертизи про невірність наданого банком розрахунку, відтак, відсутні законні підстави для того, щоб піддавати сумніву нараховану позивачем суму боргу, враховуючи, що вона підтверджена наданими позивачем у сукупності доказами.
У зв`язку із викладеним просить рішення Бучацього районного суду Тернопільської області від 24 лютого 2026 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу від учасників не надходив.
За правилами частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ціна позову у даній справі не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи викладене, відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи із наступного.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено наступні обставини.
АТ «Універсал Банк» створив проєкт «Monobank», в рамках якого клієнтам (фізичним особам) відкриваються поточні рахунки, спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки «Monobank». Після перевірки кредитної історії на платіжних картках «Monobank» за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю проекту «Monobank» є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень.
22 вересня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, в якій просив відкрити на своє ім`я поточний рахунок та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку, відповідно до умов договору.
Із вказаної Анкети-заяви вбачається, що відповідач ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
У пункті 2 Анкети-заяви зазначено, що у разі виходу з пільгового періоду, що складає 62 календарних дні, на кредит буде нараховуватись процентна ставка 3.1% на місяць з першого дня користування кредитом.
У пункті 4 Анкети-заяви відповідач засвідчив генерацію ключової пари удосконаленого електронного підпису з особистим ключем і відповідним йому відкритим ключем, що буде використовуватися ним для вчинення правочинів та платіжних операцій. Визнав, що удосконалений електронний підпис є аналогом власноручного підпису.
Відповідач погодився з тим, що невід`ємною частиною Анкети-заяви є Запевнення клієнта до Договору про надання банківських послуг «Monobank», з підписанням якого в Мобільному додатку Договір набуває чинність (п.5 Анкети-заяви).
До позовної заяви банком надано наступні документи: 
- довідку про етапи реєстрації відповідача; 
- таблицю розрахунку заборгованості; 
- розрахунок заборгованості з 22 вересня 2021 року по 21 жовтня 2025 року;
- пояснення до виписки про рух коштів по рахунку; 
- виписку/рух коштів по картці з 22 вересня 2021 року по 21 жовтня 2025 року; 
- Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг; 
- форму підтвердження електронного документу; 
- запевнення клієнта до Договору про надання банківських послуг monobank; 
- форму підтвердження електронного документу; 
- довідку про наявність рахунку від 21 жовтня 2025 року; 
- довідку про розмір встановленого ліміту від 21 жовтня 2025 року; 
- роздруківку Умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank/Universal Bank; 
- роздруківку Таблиці «Чорна картка monobank»; 
- паспорт споживчого кредиту «Чорної картки monobank»;
- витяг із застосунку «Дія» відповідача стосовно паспортних даних; 
- копію паспорта громадянина України.
На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок НОМЕР_2 .
Відповідно до виписки про рух коштів по картці та розрахунку заборгованості станом на 21 жовтня 2025 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 17483.30 грн.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції вважав, що правочин, який виник між сторонами, є нікчемним і визнання його недійсним в судовому порядку не вимагається, оскільки договір було укладено з відповідачем, який не мав повної цивільної дієздатності, а докази щодо надання згоди батьками на укладення цього кредитного договору в справі відсутні.
З вказаним висновком колегія суддів не погоджується, зважаючи на наступне.
Матеріалами справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тобто, на час укладення договору (22 вересня 2021 року) йому було 16 років.
Відповідно до ч.2 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
Відповідно до ч.1 ст.30 ЦК України цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.
Згідно ч.1 ст.34 ЦК України повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).
В свою чергу, ч.1 ст.31 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право: 
1) самостійно вчиняти дрібні побутові правочини. Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість; 
2) здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом.
Водночас, ч.ч.1, 2, 4 ст.32 ЦК України передбачено, що крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: 
- самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; 
- самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; 
- бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; 
- самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку); 
- самостійно укладати договір про отримання електронних довірчих послуг.
Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників (частина друга статті 32 ЦК України). Згода на вчинення неповнолітньою особою правочину має бути одержана від батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування.
За правилами частини першої статті 222 ЦК України правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника, може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу.
У частині другій статті 222 ЦК України зазначено, що правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи.
Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно з статями 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: 
- пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; 
- наявність підстав для оспорення правочину; 
- встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.
Отже, правочини, вчинені неповнолітніми особами за межами їх цивільної дієздатності, вважаються відповідно до статті 203 ЦК України неправомірними, а вчинення ними таких дій може слугувати підставою недійсності укладеного ними правочину (стаття 215 ЦК України).
З урахуванням наведеного, правочини, вчинені неповнолітньою особою, можуть бути визнані судом недійсними, тобто вони є оспорюваними.
Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати КЦС від 24 березня 2021 року у справі №219/12839/19.
Натомість, визначення нікчемного правочину міститься в ч.2 ст.215 ЦК України, згідно якої нікчемним правочином є правочин, недійсність якого встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Оскільки, кредитний договір у справі не оспорюється відповідачем та не визнаний судом недійсним, то він вважається дійсним з моменту його укладення.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що правочин, вчинений особою, яка не має необхідного обсягу цивільної дієздатності є нікчемним з моменту його вчинення і визнання його недійсним в судовому порядку не потребується, є помилковим.
Обґрунтовуючи відмову в задоволенні позову суд першої інстанції зіслався на висновки, викладені в постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати КЦС від 24 березня 2021 року у справі №219/12839/19, однак не врахував, що у вказаній справі позичальник заявив зустрічний позов про визнання кредитного договору недійсним. В наведеній постанові ВС відсутні висновки про те, що правочин, вчинений особою, що не має необхідного обсягу цивільної дієздатності, є нікчемним правочином з моменту його вчинення і визнання його недійсним в судовому порядку не потребується. Натомість ВС наголосив, що правочини, вчинені неповнолітньою особою, можуть бути визнані судом недійсними, тобто вони є оспорюваними.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.
За змістом частин 1, 2 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
В силу вимог частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Правовідносини з приводу надання кредиту регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про банки та банківську діяльність».
Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банківським кредитом визнається будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, сплати процентів за її користування та інших зборів з такої суми.
Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини 1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першої статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з частиною 1 статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Частиною 1 статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Із положень частини першої статті 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Статтею 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з положеннями частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
За змістом пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Системний аналіз вищезазначених норм свідчить, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Отже, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19).
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Як вбачається з встановлених судом обставин, ОСОБА_2 підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, в якій просив відкрити на його ім`я поточний рахунок та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку, відповідно до умов договору.
На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок.
АТ «Універсал банк» свої зобов`язання за договором виконало, надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту.
Отже, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису.
Колегія суддів, вирішуючи питання про стягнення заборгованості за кредитним договором, виходить з того, що позивачем надано належний розрахунок заборгованості на підтвердження розміру заборгованості позичальника, підписану відповідачем власноруч анкету-заяву, яка погоджена сторонами шляхом проставлення електронного підпису ОСОБА_2 .
Надані банком документи у сукупності підтверджують укладання між сторонами кредитного договору та існування у позичальника заборгованості.
Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 611 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).
Встановлено, що прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором АТ «Універсал Банк» виконало своєчасно і повністю, надававши кредиті кошти позичальнику в повному обсязі. У свою чергу, взяті на себе зобов`язання ОСОБА_2 належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість за договором від 22 вересня 2021 року на суму 17483.30 грн.
Із виписки про рух коштів по картці від 21 жовтня 2025 року та розрахунку заборгованості за договором б/н від 22 вересня 2021 року вбачається, що відповідач активно користувався карткою monobank за рахунок кредитних коштів.
Матеріали справи не містять доказів та заперечень відповідача щодо неотримання ним коштів, не проведення операцій по картковому рахунку, а також заперечень щодо наданого позивачем розрахунку виниклої заборгованості.
Згідно з п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 
- неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 
- недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 
- невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 
- порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За вищенаведених обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог акціонерного товариства «Універсал банк» у повному обсязі.
Крім цього, у зв`язку із скасуванням судового рішення і задоволенням позову відповідно до ст.141, п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України, апеляційний суд покладає на відповідача витрати позивача по оплаті судового збору за подачу позову та апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Універсал Банк» - задовольнити.
Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 24 лютого 2026 року - скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь акціонерного товариства «Універсал Банк» (ЄДРПОУ 21133352) заборгованість за договором про надання банківських послуг від 22 вересня 2021 року в розмірі 17483.30 грн, а також судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій в сумі 7570 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.
Дата складення повного тексту постанови - 05 червня 2026 року.

Головуючий         О.З. Костів

Судді:          Б.О. Гірський

М.В. Хома