Провадження № 2/679/643/2026
Справа № 679/1828/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року
місто Нетішин Хмельницької області
Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі головуючого судді Безкровного І.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ: 
ТОВ «Цикл Фінанс», в інтересах якого діє представник – адвокат Жабченко Тетяна Миколаївна, звернулося до Нетішинського міського суду Хмельницької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на наступні обставини.
03.08.2019 між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2025140646, внаслідок невиконання зобов?язань за яким відповідач натепер має заборгованість у загальному розмірі 5264,80 грн, що складається з наступного: 1) 4339,14 грн – заборгованість за тілом кредиту; 2) 0,50 грн – заборгованість за відсотками; 3) 925,16 грн – заборгованість за комісією, – і право вимоги за яким було відступлено спочатку ТОВ «Діджи Фінанс» за договором факторингу № 11/2/20 від 11.12.2020 та ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» за договором факторингу № 437/ФК-20 від 11.12.2020, а в подальшому – ТОВ «Цикл Фінанс» на підставі договору факторингу № 12/4/21 від 12.04.2021.
Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором№ 2025140646 у розмірі 5264,80 грн.
З огляду на викладені обставини ТОВ «Цикл Фінанс» просило стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за вказаним договором у загальному розмірі 5264,80 грн, а також судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн та на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.
18.12.2025 суддею було відкрито провадження у справі та визначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також судом було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано в АТ «ОТП Банк» розрахунок заборгованості та виписку про рух коштів по рахунках ОСОБА_1 за кредитним договором № 2025140646 від 03.08.2019 (а.с. 75-76).
16.02.2025 судом було ухвалено заочне рішення у справі, яким позовні вимоги було задоволено повністю та стягнуто із ОСОБА_1  на користь ТОВ «Цикл Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 22037000531505 від 03.08.2019 у розмірі 5264,80 грн та судові витрати в розмірі 5422,40 грн (а.с. 94-96).
27.03.2026 судом за заявою представника відповідача – адвокатом Калабського Сергія Володимировича було скасовано заочне рішення у справі від 16.02.2025, а також відмовлено у задоволенні клопотання останнього про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 143-144).
01.04.2026 представником відповідача – адвокатом Калабським С.В. було подано відзив на позов, в якому він зазначає, що в укладеному відповідачем кредитному договорі (в тому числі у пункті, яким визначено сплату комісії) не вказано, які саме послуги має бути надано в рахунок комісії, а тому положення договору стосовно щомісячного нарахування комісії є нікчемним і підстави для її стягнення з відповідача відсутні. 
Також надані позивачем докази не містять копії виписки по особовому рахунку та інші докази, що відповідач має непогашену заборгованість за кредитним договором. 
Крім того, відповідач не був повідомлений про укладення договорів факторингу, за якими право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором перейшло до позивача, а отже новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків, тому у разі виконання боржником обов`язку первісному кредитору є належним виконанням такого зобов`язання.
З огляду на зазначені обставини представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову (а.с. 155-157).
Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що 03.08.2019 між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2025140646, відповідно до якого відповідач отримав від банку грошові кошти (кредит) в розмірі 4933,86 грн на придбання товару у ФОП ОСОБА_2 строком на 24 місяці (із кінцевою датою повернення кредиту 07.09.2023) на споживчі потреби зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01% річних та комісії за видачу кредиту в розмірі 226,56 грн. Також сторонами було узгоджено комісію за розрахункові операції за період часу з 03.07.2020 по 03.08.2021 у розмірі 148,02 грн щомісячно згідно з графіком платежів та розрахунку загальної вартості кредиту, орієнтовна сума якого склала 7006,56 грн (а.с. 10, 11, 12, 15, 16, 83, 84-86, 87, 88, 89, 90-91).
Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 2025140646  ОСОБА_1  має заборгованість за вказаним договором у загальному розмірі 5264,80 грн, що складається з наступного: 1) 4339,14 грн – заборгованість за тілом кредиту; 2) 0,50 грн – заборгованість за відсотками; 3) 925,16 грн – заборгованість за комісією (а.с. 87, 89).
11.12.2020 між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу № 11/2/20, за умовами якого АТ «ОТП Банк» передало (відступило) ТОВ «Цикл Фінанс» право грошової вимоги до ОСОБА_1  за договором № 2025140646 від 03.08.2019 на суму 5264,80 грн, – що підтверджується актами приймання-передачі реєстрів боржників та витягом з Реєстру боржників до вказаного договору факторингу (а.с. 17-25, 34, 36-37, 48).
Того ж дня, а саме 11.12.2020 між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» було укладено договір факторингу № 437/ФК-20, за умовами якого ТОВ «Діджи Фінанс» передало (відступило) ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» право грошової вимоги до ОСОБА_1  за договором № 2025140646 від 03.08.2019 на суму 5264,80 грн, – що підтверджується актами приймання-передачі реєстрів боржників та витягом з Реєстру боржників до вказаного договору факторингу (а.с. 26-33, 35, 38, 50).
12.04.2021 між ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» та ТОВ «Цикл Фінанс» було укладено договір факторингу № 12/4/21, за умовами якого ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» передало (відступило) ТОВ «Цикл Фінанс» право грошової вимоги до ОСОБА_1  за договором № 2025140646 від 03.08.2019 на суму 5264,80 грн, – що підтверджується актами приймання-передачі реєстрів боржників та витягом з Реєстру боржників до вказаного договору факторингу (а.с. 39-45, 46, 47, 49).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч.ч. 1, 2 ст. 10561 ЦК України).
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор – прийняти виконання особисто (ст.ст. 525-527 ЦК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов?язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов?язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010, який суд враховує при виборі і застосуванні норм прав до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України.
Доказів спростування презумпції дійсності укладеного відповідачем договору матеріали справи не містять.
Отже, позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що відповідач припустився порушення умов договору щодо своєчасної сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитними коштами та комісії, внаслідок чого за ним утворилася зазначена заборгованість перед позивачем.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов’язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов’язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов’язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов’язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України).
Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 22037000531505 від 03.08.2019 у розмірі 5264,80 грн.
Суд не бере до уваги посилання представника відповідача на те, що з відповідача на підлягає стягненню заборгованість по комісії (з урахуванням правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19), з огляду на таке.
Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10.06.2017.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом – це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою № 49 від 08.06.2017 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі – Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» № 168 від 10.05.2007.
Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, – щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) вказано, зокрема, що відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України № 1734-VIII безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Тобто, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, зокрема і щодо правомірності встановлення у кредитному договорі комісії за розрахунково-касове обслуговування.
Верховний Суд, з огляду на вказані положення законодавства України, чинного на час укладення договору кредиту між сторонами, вважає законним право кредитора (відповідача) встановлювати, зокрема, комісію за видачу кредиту та за розрахунково-касове обслуговування, що включаються до загальних витрат за споживчим кредитом.
Кредитодавець до укладення договору про споживчий кредит на вимогу споживача надає йому пояснення з метою забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансового стану, зокрема шляхом роз`яснення інформації, що надається відповідно до частин другої та третьої цієї статті, істотних характеристик запропонованих послуг та наслідків для споживача, зокрема у разі невиконання ним зобов`язань за таким договором. Надання таких пояснень, роз`яснень, інформації в належному та зрозумілому вигляді та ознайомлення з передбаченою цією частиною інформацією підтверджуються у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (частина десята статті 9 Закону України «Про споживче кредитування»).
Споживач, який внаслідок ненадання йому визначеної у цій статті інформації або надання її в неповному обсязі чи надання недостовірної інформації уклав договір на менш сприятливих для себе умовах, ніж ті, що передбачені у цій інформації, має право вимагати приведення укладеного договору у відповідність із зазначеною інформацією шляхом направлення кредитодавцю відповідного письмового повідомлення. Кредитодавець зобов`язаний привести договір у відповідність з умовами, зазначеними у наданій інформації, протягом 14 днів з дати отримання такого повідомлення (частина дванадцята статті 9 Закону України «Про споживче кредитування»).
На момент укладення кредитного договору ОСОБА_1 не звертався до банку із заявою про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодилась із всіма умовами такого договору, в тому числі з тими, що оспорює.
За змістом ст.ст. 6, 626, 627, 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Враховуючи положення чинного день укладення договору законодавства України про принцип свободи договору, відповідач мав можливість не вступати у кредитні відносини із банком, якщо дійсно вважав встановлення комісії за надання кредиту та розрахунково-касове обслуговування несправедливими умовами, натомість позичальник погодив зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 засвідчив, що погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором.
З огляду на це суд не вбачає дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача та не вважає спірну умову несправедливою.
Відповідні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 20.09.2024 у справі № 331/2974/23.
При цьому також не відповідає дійсності твердження представника відповідача про те, що у кредитному договорі не вказано, які саме послуги має бути надано в рахунок комісії.
Суд також вважає неспроможними посилання представника відповідача на те, що надані позивачем докази не містять копії виписки по особовому рахунку та інші докази, що відповідач має непогашену заборгованість за кредитним договором, оскільки за клопотанням представника позивача судом було витребувано виписку по рахунку, який було відкрито для погашення боргових зобов`язань за кредитним договором № 2025140646 від 03.08.2019, а також розрахунок заборгованості за цим кредитним договором (а.с. 83, 84-86, 87, 88, 89, 90-91).
Суд не бере до уваги посилання представника відповідача на те, що відповідач не був повідомлений про укладення договорів факторингу, за якими право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором перейшло до позивача, позаяк це жодним чином не звільняє відповідача від виконання зобов`язань за договором, при цьому стороною відповідача не надано будь-яких доказів того, що останній виконав такі зобов`язання перед первісним кредитором.
Щодо розподілу судових витрат суд виходить із наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Із матеріалів справи вбачається, що позивач 25.08.2025 уклав із адвокатом Гулієвою Сабіною Агавердіївною договір про надання правової допомоги № 4353613/1 та додаткову угоду до цього договору від 14.11.2025. Крім іншого, у п. 4.1 вказаного договору зазначається, що загальна вартість послуг складається із вартості наданих юридичних послуг (поточне супроводження) згідно з тарифною сіткою, вказаною у п. 4.8 даного договору, а також гонорар, визначений у п. 4.9 даного договору. За результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої адвокатом юридичної допомоги і її вартість (а.с. 61-63, 66, 67, 68).
Із наявних у матеріалах справи детального опису робіт (наданих послуг) та актом № 2025140646 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 14.11.2025 вбачається, що позивачем за вказаним договором були понесені витрати на професійну правничу допомогу, надану адвокатом Гулієвою С.А., що пов`язані з розглядом зазначеної цивільної справи, у загальному розмірі 3000 грн (а.с. 64, 65). 
При цьому суд бере до уваги правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 08.09.2020 у справі № 640/10548/19, в якому наголошується, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Суд бере до уваги, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, якщо неспівмірність таких витрат буде доведена стороною, яка заявила таке клопотання (ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України).
Водночас у правовому висновку, викладеному у постанові Об?єднаної Палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 вказано, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
У той же час відповідач, який належним чином повідомлявся про розгляд справи судом і представником якого було подано відзив на позов, не скористався своїм правом заявити клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги, понесеної позивачем, із посиланням на неспівмірність таких витрат, а тому у суду відсутні підстави вважати, що понесені позивачем витрати є неспівмірними.
Також відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Понесення позивачем судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн підтверджується платіжною інструкцією № СЗ-2632 від 05.12.2025 та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с. 8, 70).
Враховуючи те, що суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених останнім судових витрат зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, що у загальному розмірі складають 5422,40 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд,
ВИРІШИВ: 
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити повністю.
Стягнути із  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 22037000531505 від 03.08.2019 у розмірі 5264,80 грн (п?яти тисяч двохсот шістдесяти чотирьох гривень вісімдесяти копійок) та судові витрати в розмірі 5422,40 грн (п`яти тисяч чотирьохсот двадцяти двох гривень сорока копійок). 
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня складення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів із дня вручення йому рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» (ідентифікаційний код 43453613; місцезнаходження: м. Київ, Шевченківський район, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8).
Представник позивача: адвокат Жабченко Тетяна Миколаївна (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса місця роботи: м. Київ, Шевченківський район, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8).
Відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; місце проживання:  АДРЕСА_1 ).
Представник відповідача: адвокат Калабський Сергій Володимирович (РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса місця роботи: АДРЕСА_2 ).

Суддя І.Г. Безкровний