Справа № 692/118/26
Провадження № 2/692/302/26
19.05.26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року Драбівський районний суд Черкаської області в складі: головуючого судді – Чепурного О.П., при секретарі – Бубир В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-ще Драбів цивільну справу в порядку спрощеного провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначив, що між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договори про надання коштів у кредит, зокрема: договір №71878931 від 01.06.2025 року та №8925326 від 30.04.2025 року. За умовами договору №71878931 від 01.06.2025 року ОСОБА_1 було надано кредит в розмірі 8000,00 грн. строком на 30 днів, із фіксованою процентною ставкою у розмірі 0,25%, які нараховуються щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту становить 15% від суми кредиту. Позикодавець на виконання умов договору передав відповідачу грошові кошти в розмірі 8000,00 грн. шляхом перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 .
За умовами договору №8925326 від 30.04.2025 року ОСОБА_1 було надано кредит в розмірі 9000,00 грн. строком на 360 днів, із фіксованою процентною ставкою у розмірі 0,95%, які нараховуються щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту становить 17,25% від суми кредиту. Позикодавець на виконання умов договору передав відповідачу грошові кошти в розмірі 9000,00 грн. шляхом перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № НОМЕР_2 .
В подальшому кредитодавцем відступлено право вимоги за кредитними договорами, а саме 16.10.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінпром маркет» укладено договір факторингу №16/10/25, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором кредиту №71878931 від 01.06.2025 року та №8925326 від 30.04.2025 року, що підтверджується реєстром прав вимоги від 16.10.2025 року. 
В зв`язку з тим, що відповідач не виконав свої зобов`язання, у нього виникла заборгованість за кредитним договором №71878931 від 01.06.2025 року, яка складає 25800,00 грн., зокрема:
-8000,00 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу;
-600,00 грн. – сума заборгованості за процентами;
-1200,00 грн. – сума заборгованості за комісією;
-16000,00 грн. – сума заборгованості за пенею/неустойкою;
-0 грн. – сума заборгованості за процентами нарахованими за понадстрокове користування.
Сума заборгованості за кредитним договором №8925326 від 30.04.2025 року складає 18564,99 грн., зокрема:
-8965,80 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу;
-6899,18 грн. – сума заборгованості за процентами;
-0,00 грн. – сума заборгованості за комісією;
-2700,01 грн. – сума заборгованості за пенею/неустойкою;
-0 грн. – сума заборгованості за процентами нарахованими за понадстрокове користування.
Загальна заборгованість за кредитними договорами, яку просить стягнути позивач складає 44364,99 грн. Окрім того, позивач просить стягнути витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 4500,00 грн. та судовий збір.
Розгляд вказаної справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження на підставі ухвали Драбівського районного суду від 05.02.2026 року.
Ухвалою суду відповідачу був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов. Відповідач відзиву на позов, заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не направив. 
Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося
Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. 
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цього Кодексу.
01.06.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №71878931. За умовами договору кредитодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника. Відповідно до п.2.2.1 договору сума кредиту становить 8000,00 грн. строком на 30 днів (п.2.2.2.), процентна ставка/день 0,250% (фіксована) (п.2.2.3). П.2.2.4. передбачає комісію за надання кредиту 15,00% від суми наданого кредиту, у грошовому виразі становить 1200,00 грн. Дата надання кредиту: 01.06.2025, дата повернення кредиту: 30.06.2025, процентна ставка/день: 0,750%, орієнтовна загальна вартість кредиту: 9800,00 грн., пеня: 4,00% грн. в день. 
Довідкою про ідентифікацію підтверджується, що клієнт ОСОБА_1 ідентифікований ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» при укладанні договору №71878931, одноразовий ідентифікатор: 27266, 01.06.2025 14:29:39.
Перерахування коштів відповідачу за кредитним договором підтверджується копією платіжної інструкції № 29ba2a2c-4a90-4879-86aa-1d444d10a1cb, в якій зазначено, що відправник ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» перерахував отримувачу: ПІБ ОСОБА_2 , платіжний інструмент НОМЕР_1 , сума 8000,00 грн. 05.06.2025 року та довідкою №КД-000078118 від 06.11.2025 р., якою ТОВ «ФК «ФІНЕКСПРЕС» підтверджено прийняття до виконання платіжної інструкції на перерахування 01.06.2025 року суми 8000,00 грн. отримувачу ОСОБА_2 на карту № НОМЕР_1 .
30.04.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії (надійний) №8925326. За умовами договору кредитодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника. Відповідно до п.2.2.1 договору сума кредиту становить 9000,00 грн. строком на 360 днів (п.2.2.2.), процентна ставка/день 0,95% (фіксована) П.2.2.8. передбачає комісію за надання кредиту 17,25% від суми наданого кредиту, у грошовому виразі становить 1552,50 грн. Дата надання кредиту: 30.04.2025, дата повернення кредиту: 24.04.2026, процентна ставка/день: 0,95%, орієнтовна загальна вартість кредиту: 41332,50 грн., неустойка: 450,00 грн. в день. 
Довідкою про ідентифікацію підтверджується, що клієнт ОСОБА_1 ідентифікований ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» при укладанні договору №8925326, одноразовий ідентифікатор: 481888, 30.04.2025 14:04:50.
Перерахування коштів відповідачу за кредитним договором №8925326 підтверджується довідкою №КД-000074436 від 04.11.2025 р., якою ТОВ «ФК «ФІНЕКСПРЕС» підтверджено прийняття до виконання платіжної інструкції на перерахування 30.04.2025 року суми 9000,00 грн. отримувачу ОСОБА_2 на карту № НОМЕР_2 .
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:  електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;  електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;  аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання, як електронного підпису так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
За змістом правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, у постанові від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, у постанові від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, якщо договір про надання фінансового кредиту підписаний за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами то підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. У такий спосіб сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.
В розділі 12 «юридичні адреси та реквізити сторін» кредитного договору №71878931 від 01.06.2025 року, та в розділі 11 кредитного договору №8925326 від 30.04.2025 року зазначені дані позичальника, його ПІБ, паспортні дані, адреса проживання, контактна інформація, номер електронного платіжного засобу та містяться дані про його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Суд вважає, що з урахуванням того факту, що відповідачем не заперечуються обставини викладені у позовній заяві, не заперечується підписанням ним кредитних договорів, наявності інформації в них про підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором, суд вважає, доведеним факт, що саме відповідач підписав кредитні договори та отримав кредитні кошти за ними та зобов`язаний його повернути. 
Щодо переходу права вимоги за кредитними договорами до позивача, суд зазначає наступне.
16.10.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінпром маркет» було укладено договір факторингу №16/10/25, відповідно до якого клієнт зобов`язався відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язався прийняти такі права вимоги та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за відповідний реєстр за плату, у передбачений договором спосіб. До договору факторингу додано копії платіжних інструкцій кредитового переказу коштів від 20.10.2025. Відповідно до Реєстру прав вимоги №16-10/25-02 від 16 жовтня 2025 року, під №2686 вказаний ПІБ боржника ОСОБА_1 , договір №71878931, дата договору 01.06.2025, сума заборгованості разом 25800,00 грн., та під №849 вказаний ПІБ боржника ОСОБА_1 , договір №8925326, дата договору 30.04.2025, сума заборгованості разом 18564,99 грн.,
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Згідно зі ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Таким чином, перехід права вимоги до позивача за кредитними договорами укладеними між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_3 підтверджується доданими до позову договором факторингу та реєстром боржників.
Відповідно до розрахунку суми заборгованості за договором позики №71878931 від 01.06.2025 за період з 15.10.2025 по 16.01.2026 року в ОСОБА_1 утворилась заборгованість в розмірі 25800,00 грн., зокрема:
-8000,00 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу;
-600,00 грн. – сума заборгованості за процентами;
-1200,00 грн. – сума заборгованості за комісією;
-16000,00 грн. – сума заборгованості за пенею/неустойкою.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач кошти за договором позики отримав, проте свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим з нього на користь позивача належить стягнути заборгованість за тілом кредиту в розмірі 8000,00 грн.
Щодо вимоги про стягнення заборгованості за відсотками, суд зазначає, що згідно умов кредитного договору кредит надано строком на 30 днів, тобто право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припинилося 30.06.2025. 
Аналіз, наданого позивачем розрахунку про щоденні нарахування за кредитним договором №71878931 від 01.06.2025, свідчить про те, що заборгованість за відсотками нараховувалася в межах строку дії договору та у визначеному сторонами розмірі відсоткової ставки. А тому суд вважає, що наданий позивачем розрахунок щодо заборгованості за тілом кредиту і відсотках по вказаному договору, таким, що відповідає умовам договору.
Щодо стягнення комісії за надання кредиту суд зазначає таке.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Сплата комісії умовами договору передбачена, вона є разовою. За таких обставин, враховуючи, що відповідач взяв на себе обов`язок сплатити разову комісію при отриманні кредиту, а також враховуючи обов`язковість виконання умов договору, позов в цій частині слід задовольнити.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за пенею, суд зазначає, що відповідно до положень пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином заборгованість за пенею в розмірі 16000,00 грн. стягненню не підлягає.
Щодо кредитного договору №8925326 від 30.04.2025 року, суд зазначає, що відповідно до розрахунку суми заборгованості за період з 15.10.2025 по 16.01.2026 року у ОСОБА_1 утворилась заборгованість в розмірі 18564,99 грн., зокрема:
-8965,80 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу;
-6899,18 грн. – сума заборгованості за процентами;
-2700,01 грн. – сума заборгованості за пенею/неустойкою.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач кошти за договором позики №8925326 від 30.04.2025 року отримав, проте свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим з нього на користь позивача належить стягнути заборгованість за тілом кредиту в розмірі 8965,80 грн.
Щодо вимоги про стягнення заборгованості за відсотками, суд зазначає, що згідно умов кредитного договору кредит надано строком на 360 днів. З розрахунку про щоденні нарахування за кредитним договором №8925326 від 30.04.2025, вбачається, що заборгованість за відсотками нараховувалася в межах строку дії договору та у погодженій сторонами розмірі відсоткової ставки. А тому суд вважає, що наданий позивачем розрахунок щодо заборгованості за тілом кредиту та відсотках, таким, що відповідає умовам договору.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за пенею, суд зазначає, що заборгованість за пенею в розмірі 2700,01 грн. стягненню не підлягає з аналогічних підстав, що і за кредитним договором №8925326 від 30.04.2025.
Враховуючи, що сплачена неустойка була зарахована в рахунок погашення боргу всупереч вимогам законодавства, а саме п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України суд вважає за необхідне врахувати сплачену відповідачем суму (1799,99 грн.) в рахунок погашення заборгованості за відсотками. Таким чином, заборгованість за відсотками за кредитним договором №8925326 від 30.04.2025 складає 5099,19 грн. 
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №71878931 від 01.06.2025 в розмірі 9800,00 грн., а за кредитним договором №8925326 від 30.04.2025 в розмірі 14064,99 грн., в іншій частині позовних вимог відмовити.
Окрім того, представник позивача просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4500,00 грн.
Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат пов`язаних з розглядом справи. 
На підтвердження понесених витрат позивача на правову допомогу його представник надав суду копію договору про надання правничої допомоги №25-08/25/ФЦ від 25.08.2025 року з адвокатом Ткаченко Ю.О., витяг з акту №5ФП приймання – передачі справ на надання правничої допомоги та платіжну інструкцію від 27.10.2025.
Відповідно до ч.4, 5 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:  1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);  2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);  3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;  4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.  У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
В додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) у п.39-44, 47 суд зазначив, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи; із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства; відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення; зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів; при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України); тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони; принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Крім того, при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат понесену позивачем на професійну правничу допомогу, суд враховує постанову Верховного Суду від 13 березня 2025 року у справі № 275/150/22 (провадження № 61-13766св24), в якій зазначено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Суд, керуючись принципами диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу за відсутності заперечень з боку відповідача підлягає стягненню на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України) У відповідності з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір потрібно стягнути з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволено на 53,79 %, відповідно загальні судові витрати складають (2662,4 грн.+4500грн.)/100Х53,79%=3852,65 грн. 
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 526, 530, 549, 550, 551, 624, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст. 12, 13, 81, 141, 259, 265, 268, 273,280, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованість за договором позики №71878931 від 01.06.2025 року в розмірі 9800 гривень 00 копійок, за кредитним договором №8925326 від 30.04.2025 року в розмірі 14064 гривень 99 копійок, а всього 23864 гривень 99 копійок.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» судові витрати у сумі 3852 гривні 65 копійок. 
Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення через суд апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий