Справа № 346/3694/21
Провадження № 2/346/26/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

12 червня 2026 р.	м. Коломия Коломийський міськрайонний суд  Івано - Франківської області	

в складі головуючого судді Яремин М.П.
з участю: секретаря Урбанович І.Д.
позивача      ОСОБА_1 
представника відповідача адвоката Яковишина В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Коломийської міської ради про скасування рішення органу місцевого самоврядування в частині визнання недійсним рішення та визнання недійсним договору дарування, -
в с т а н о в и в:
свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . Будинок №133 є двоквартирним, іншим співвласником будинку, а саме квартири АДРЕСА_2 , є ОСОБА_4 . Рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради №76 від 24.02.1983 року закріплено за користувачами вказаного будинку земельну ділянку, якою співвласники спільно користувалися на підставі усної домовленості. 15.12.2017 року позивач разом з ОСОБА_4 вирішили узаконити порядок користування земельною ділянкою, на підставі чого виготовлено план схему прибудинкової земельної ділянки, із зазначенням меж, які розділяли земельні ділянки, що відходили в особисте користування, а також ділянки, що залишалися в спільному користуванні. З метою розподілу даних земельних ділянок між ними посвідчено в приватного нотаріуса Базюк Т.В. заяву про згоду на розподіл та реєстрацію права власності на прибудинкову територію. Таким чином, прибудинкова територія між співвласниками за спільною згодою була розділена, а частина залишена в спільному користуванні. Зокрема, згідно зі схемою розподілу за ОСОБА_4 закріплювалося земельна ділянка площею 0,1050 га, на приватизацію якої позивачем надавалася згода, та яка межувала із земельною ділянкою площею 0,0313 га, що перебувала в користуванні позивача ( на якій знаходилося майно останньої - дошки, метал, реманент, частково вона її обробляла). 
В червні відповідач ОСОБА_2 розпочав роботи із встановлення огорожі на земельній ділянці площею 0,0313 га, яка перебувала в користуванні позивача, розкидав її майно, змусивши її його звідти забрати. З метою з`ясування даної обставини на адвокатський запит отримано копію рішення Коломийської міської ради № 4541-59/2020 від 29.02.2020 року про відведення земельної ділянки загальною площею 0,1200 га, кадастровий номер 2610600000:01:008:0090, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , та передачу її у власність ОСОБА_2 для індивідуального садівництва за рахунок земель міської ради. Із публічної кадастрової карти встановлено, що ОСОБА_2 приватизував земельну ділянку з порушенням прав позивача, зокрема, з порушенням схеми розподілу земельної ділянки, розробленої ТОВ «Геоземкадсервс», та в значно більшій площі, ніж визначена та погоджена в нотаріальному порядку. Надалі, ОСОБА_2 одразу після реєстрації права власності на земельну ділянку відчужив її за договором дарування своїй дочці ОСОБА_3 . Вказаними діями він позбавив позивача права користування на земельну ділянку, яка закріплена за будинковолодінням, і перебуває у спільному користування власників будинку. Згоди на приватизацію спірної земельної ділянки, яка є частиною прибудинкової території, вона не надавала і межу в проекті землеустрою як спільний землекористувач не погоджувала. 
Тому позивач просить визнати незаконним та скасувати п. 3 рішення Коломийської міської ради № 4541-59/2020 від 29.02.2020 року про відведення земельної ділянки площею 0,1200 га, кадастровий номер 2610600000:01:008:0090, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , та передачу її у власність ОСОБА_2 для індивідуального садівництва за рахунок земель міської ради та скасувати запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 ; скасувати договір дарування, посвідчений 27.07.2020 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Григорець М.В., зареєстрований в реєстрі за № 1027, та скасувати запис про реєстрацію права власності №37489187 в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також стягнути з відповідачів понесені судові витрати.
30.08.2021 року представник відповідача - Коломийської міської ради Б. Станіславський подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що рішення вказаної ради №4541-59/2020 від 29.02.2020 року, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку, прийняте в межах та в порядку, передбаченому ст. ст. 12, 35, 118, 121, 125, 186, 186-1 ЗК України, на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який відповідає вимогам Закону Украни “ Про землеустрій ”. До вказаного проекту землеустрою додавались позитивні висновки ГУ Держгеокеадатру в Харківській області та відділу архітектури та містобудування Коломийської міської ради, а тому у міської ради не було підстав для відмови у прийнятті рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 . В долученій позивачем схемі розподілу земельної ділянки в графі “ погоджено ” відсутні підписи ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , а згідно з нотаріально посвідченими заявами (однією з них) за ОСОБА_5 закріплювалася земельна ділянка площею 0,0107 га, за ОСОБА_4 - 0,0479 га, у спільному користуванні – площею 0,0434 га; згідно з іншою заявою - за ОСОБА_6 закріплювалася земельна ділянка 0,1287 га, за ОСОБА_4 – площею 0,1050 га. Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не погодили між собою розподіл земельної ділянки. Крім того, ФОП ОСОБА_7 , який виготовляв проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, надав копію акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання щодо погодження зовнішніх меж землекористування в натурі, який підписаний представниками суміжних землекористувачів, в тому числі позивачем, та в якому вказано, що власниками/користувачами суміжних земельних ділянок претензій до існуючих меж не заявлено. Таким чином, позивачем не доведено, що оспорюваним рішенням міської ради порушено її права та інтереси, що виникають із земельних відносин. Тому представник відповідача просить в задоволенні позовних вимог відмовити (том 1, а.с.130-135).
20.09.2021 року представник відповідача ОСОБА_3 , адвокат Яковишин В.Ю. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що особливість набуття права на земельні ділянки полягає в наявності чітко визначеної процедури, за якою у суб`єктів виникають повноваження щодо користування земельною ділянкою. Таке набуття права на земельні ділянки передбачає обов`язкове прийняття уповноваженим органом держави (органом влади чи місцевого самоврядування) відповідного рішення, яке є обов`язковою підставою для подальшого оформлення на неї відповідних прав. Рішення органу місцевого самоврядування є актом індивідуальної дії. Матеріали справи не містять будь-яких правовстановлюючих документів на земельну ділянку площею 0,0313 га, а отже, ОСОБА_1 не була її користувачем в розумінні положень Земельного кодексу України. Твердження про те, що спірна земельна ділянка правомірно перебуває в користуванні позивача адже закріплена за будинком ще з 1983 року, є хибним, оскільки земельне законодавство встановлювало обов`язкову процедуру набуття права користування земельними ділянками і таке користування має виключно персоніфікований та індивідуальний характер. Спірна земельна ділянка до прибудинкової території не належить, адже вищевказаний будинок не є багатоквартирним; вона має інше цільове призначення, належала органу місцевого самоврядування (комунальна власність), і будь-якої згоди на приватизацію чинне земельне законодавство від позивача не вимагало. Земельна ділянка ОСОБА_3 на земельну ділянку ОСОБА_1 не накладається, а тому не зрозуміло яке право позивача порушено і в чому воно полягає. Посилаючись на висновки Верховного Суду вказує, що підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Покликання на непогодження меж, як на порушення права, наявність якого не доведено, є необґрунтованим. Відсутність доказів наявності у позивача права користування свідчить про неможливість його порушення, а отже, і захисту, відновлення, що є підставою для відмови у позові. Враховуючи наведене, представник цього відповідача просить в задоволенні позовних вимог відмовити, а також стягнути з позивача понесені судові витрати на професійну правничу допомогу (том 1, а.с.204-207).
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. 
Представник позивача, адвокат Говзан М.М. в судове засідання не з`явився. В судовому засіданні 11.03.2026 року позовні вимоги підтримав з підстав, вказаних у позовній заяві, та зазначив, що при відведенні земельної ділянки ОСОБА_2 порушені права позивача як користувача земельної ділянки під будинком АДРЕСА_4 ; межі земельної ділянки з нею не погоджували.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась. Її представник адвокат Яковишин В.Ю. в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог з підстав, вказаних у відзиві на позовну заяву, а також додав, що жодні права позивача не порушені, оскільки вона не є користувачем вказаної земельної ділянки.
Представник відповідача Коломийської міської ради в судове засідання не з`явився, 06.05.2026 року подав до суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити у відсутності представника, поданий раніше відзвив на позовну заяву підтримує ( том 3, а.с. 78-79 ). В судовому засіданні 11.03.2026 року представник Коломийської міської ради Максим`юк М.В. заперечила проти задоволення позовних вимог і вказала, що до Коломийської міської ради звернувся ОСОБА_2 для виділення йому земельної ділянки; відповідний проект землеустрою затверджено міською радою, підстав для відмови в затвердженні якого у міської ради не було. Спірна земельна ділянка на момент передачі ОСОБА_2 належала міській раді; не погодження меж земельної ділянки з позивачем не є підставою для скасування рішення міської ради.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а саме за зареєстрованим місцем проживання. Причин своїх неявок відповідачі суду не повідомив, не звернувся із заявою про розгляд справи в його відсутності та не подав відзив на позов.
Згідно з ч. 1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстави першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
Із наведеної вище норми процесуального права слід дійти висновку, що заява сторони про відкладення розгляду справи не є безумовною підставою для такого відкладення. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Така правова позиція викладена Верховним Судом 04 серпня 2021 року у справі №758/6080/19.
Окрім того, суд зауважує, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку справи, в якій вона є стороною. Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").
Суд беручи до уваги, що дана справа перебуває в провадженні суду з 09.08.2021 року, а тому подальше відкладення розгляду даної справи буде порушувати принцип своєчасного судового розгляду справи. Зважаючи на вищенаведене, з метою недопущення надмірної тривалості судового провадження, виходячи з принципу розумного строку судового розгляду справи, враховуючи, що явка учасників справи у судове засідання не визнавалася судом обов`язковою, суд вбачає можливим розглянути справу за відсутності вказаного відповідача та представника позивача, адвоката Говзана М.М. за наявними у ній матеріалами.
Згідно з протоколом поворного автоматизованого прозподілу судової справи 21.11.2025 судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської област Яремин М.П. розподілена вказана справа у зв`язку зі смертю судді ОСОБА_8 та відрахуванням зі складу суддів Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області (том 3, а.с.36-38).
Суд, заслухавши вказаних учасників, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що відповідно до копії договору дарування 19/50 часток житлового будинку, посвідченого 29.04.2017 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Базюк Т.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1044, позивачу передано у власність 19/50 часток житлового будинку АДРЕСА_4 ; дарувальник ОСОБА_9 (том 1, а.с. 8-13).
Згідно з п.1 рішення виконавчого комітету Коломийської міської ради № 76 від 24.02.1983 року « Про результати обміру земель забудованих кварталів №9, 43, 220-а, 243, 223, АДРЕСА_5 », затверджено подані Коломийським міжміським бюро технічної інвентаризації матеріали обміру земель забудованих кварталів №9, 43, 220-а, 243, 223, 201, 210, а згідно з пунктом 3 даного рішення зареєстровано за землекористувачами забудованих кварталів присадибні земельні ділянки площею; розшифровка по пунктах 1-3 згідно додатків №1-7 (том 1, а.с.17-18).
Додатком до вищевказаного рішення виконавчого комітету є матеріали обміру земель забудованого кварталу АДРЕСА_6 , в якому в графі «назва вулиці » вказано - Радянська, в графі « номер будинку» - “133”; в графі « загальна площа земельної ділянки по фактичному обміру в кв. м.» - 5 359; в графі « необхідно зареєструвати за землекористувачами по нормі» - 5 359 (том 1, а.с.19).
Згідно з даними копії генерального плану (схеми) схематично зображено земельну ділянку в АДРЕСА_7 , площею 5 359 кв. м.; копія земельної ділянки проведена станом на 1983 рік; в графі “користувач” відсутні будь-які відомості, а також міститься відмітка (штамп) «06.06.2017 року, земельна ділянка (участок) АДРЕСА_4 , загальною площею 5800 кв. м. на підставі рішення №76 від 24.02.1983 року зареєстровано; реєстрований №157 кН 21» ( том 1, а.с. 21).
У відповідності до копії схеми розподілу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та для індивідуального садівництва ( масштаб 1:1000 ), яка знаходиться в АДРЕСА_4 , виготовленої ТОВ “Геоземкадсервіс”, вказано площу земельної ділянки навпроти прізвища ОСОБА_1 0,0313 га та ОСОБА_4 - 0,0511 га; щодо земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за цією ж адресою: ОСОБА_1 – 0,1287 га, ОСОБА_4 – 0,1050 га; у відповідній графі «погоджено» відсутні підписи ОСОБА_1 та ОСОБА_10 ( том 1, а.с. 22-23 ).
Згідно з даними копії заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , посвідченої 15.12.2017 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Базюк Т.В. та зареєстрованої в реєстрі за №3272, 3273, вони надали дали згоду на розподіл земельної ділянки загальною площею 0,1020 га, що в АДРЕСА_8 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, на три окремі земельні ділянки в таких розмірах: за ОСОБА_1 – площею 0,0107 га, за ОСОБА_4 – площею 0,0479 га; в спільне користування – площею 0,0434 га, а також надали згоду на реєстрацію права власності на сформовані нові земельні ділянки (том 1, а.с. 24-25 ).
До матеріалів справи долучено схему розподілу земельної ділянки згідно з вищевказаною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ( том 1, а.с. 26 ).
Згідно з даними копії заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , посвідченої 15.12.2017 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Базюк Т.В. та зареєстрованої в реєстрі за №3276, 3277, вони надали згоду на розподіл земельної ділянки загальною площею 0,2337 га, що в АДРЕСА_4 , для ведення особистого селянського господарства, на дві окремі земельні ділянки в таких розмірах: за ОСОБА_1 – площею 0,1287 га, за адресою: АДРЕСА_8 ; за ОСОБА_4 – площею 0,1050 га за адресою: АДРЕСА_3 , а також надали згоду на реєстрацію права власності на сформовані нові земельні ділянки (том 1, а.с. 27-28 ).
Розподіл земельної ділянки згідно з вищевказаною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_4 відображений в схемі розподілу ( том 1, а.с. 29 ).
Згідно з актом (без дати) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами, який підписали інженер-землевпорядник та суміжний землекористувач ОСОБА_11 , вказано, що ОСОБА_1 як представник землекористувача (замовник), з одного боку, та представником проектної організації ТОВ «Геоземкадсервіс», з другого боку, проведено обстеження в натурі та погоджено межі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_8 ; в графі “суміжні землекористувачі “ підпис ОСОБА_4 , а також в графі «землекористувач» підпис ОСОБА_1 – відсутні; показані замовником ОСОБА_1 межі в натурі ( на місцевості) проходять по існуючих межах ( том 1, а.с. 30 ).
В кадастровому плані ( без дати) відображена схема розташування земельної ділянки в АДРЕСА_8 , ( без відповідного погодження (без зазначення підписів у відповідній графі «погодже»)), в якому зазначено: ОСОБА_1 для індивідуального садівництва (том 1, а.с.31).
Судом також встановлено, що 13.02.2020 року ОСОБА_2 звернувся до міського голови із заявою, в якій просив передати йому безоплатно у власність земельну ділянку площею 1200 кв.м., що в АДРЕСА_3 , для індивідуального садівництва ( том 1, а.с. 138 ).
Розроблений ФОП " ОСОБА_7 " проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва погоджено відділом архітектури та містобудування Коломийської міської ради Івано-Франківської області згідно з висновком в частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок №424/02.4-27 від 17.12.2019 року ( том 1, а.с. 140-172 ). В проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки також міститься: заява ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , посвідчена 14.09.2017 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Базюк Т.В., зареєстрована в реєстрі за № 2538, 2539, щодо розподілу земельної ділянки площею 0,3316 га для ведення особистого селянського господарства, що в АДРЕСА_8 , на дві окремі земельні ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натурі; кроки межових знаків, список межових знаків та кадастровий план щодо земельної ділянки, наданої ОСОБА_2 ; копія рішення Коломийської міської ради №4256-55/2019 від 05.12.2019 року про надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площю 0,1200 га за адресою: АДРЕСА_3 , для індивідуального садівництва, а також витяг з державного земельного кадастру від 12.02.2020 року про земельну ділянку, площею 0,1200 га, що розташована в АДРЕСА_3 , кадастровий номер 2610600000:01:008:0090, для індивідуального садівництва, дата державної реєстрації земельної ділянки 1.02.2020 року.
В матеріалах вказаної технічної документації наявний акт прийому-передачі межових знаків на зберігання, який не містить дати його складання, та який підписано ОСОБА_2 як власником/користувачем земельної ділянки та власниками/користувачами суміжних земельних ділянок ОСОБА_4 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ( том 1, а.с. 172 ).
Пунктом 3 рішенням Коломийської міської ради №4541-59/2020 від 29.02.2020 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку ( кадастровий номер 2610600000:01:008:0090) загальною площею 0,1200 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , для індивідуального садівництва за рахунок земель міської ради ( том 1, а.с. 33 ).
У відповідності до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №261761461 від 16.06.2021 року, за ОСОБА_3 27.07.2020 року на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Григорець М.В. за №1027, зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,12 га, кадастровий номер 2610600000:01:008:0090 ( том 1, а.с. 35-36 ).
Відповідно до копії рішення 31 сесії 7 демократичного скликання Коломийської міської ради №2520-31/2018 від 29.03.2018 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровий номер 2610600000:01:008:0084 загальною площею 0,0107 га по АДРЕСА_8 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель міської ради (том 1, а.с. 239 ).
Згідно з копією рішення 38 сесії 7 демократичного скликання Коломийської міської ради №3109-38/2018-38 від 18.10.2018 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровий номер 2610600000:01:008:0087, загальною площею 0,1287 га, по АДРЕСА_8 , для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель міської ради (том 1, а.с. 208 ).
У відповідності до листа Коломийської міської ради С/356 від 05.04.2021 року, адресованого ОСОБА_12 , 31.10.2019 року на засіданні комісії по розгляду земельних спорів з приводу суміжного землекористування, розглядалося питання погодження меж земельної ділянки по АДРЕСА_4 за зверненням ОСОБА_4 , якій рекомендовано звернутися до проектної організації для проведення розподілу земельної ділянки за цією адресою між співвласниками будинку (том 1, а.с. 34).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 274486650 від 13.09.2021 року, за ОСОБА_1 на підставі рішення органу місцевого самоврядування №3109-38/2018 від 18.10.2018 року зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,1287 га, кадастровий номер 2610600000:01:008:0087, що за адресою: АДРЕСА_8 , для ведення особистого селянського господарства ( том 1, а.с. 209 ).
Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до п.34 ч.1 ст. 26 Закону України ««Про місце самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.
Відповідно до ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Статтями 316-319, 328 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Відповідно до ч.1-2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. 
Згідно зі ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад.
Відповідно до ч.1-2 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Згідно з ч.1, 3-5 ст.79-1 вказаного Кодексу формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав та передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. 
Нормами ч.1 ст. 81 ЗК України визначено способи набуття права власності на земельні ділянки, а саме: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
Згідно з ч.1-3 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений положеннями ст. 118 ЗК України. Так, громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. До клопотання додається розроблена відповідно до Закону України "Про землеустрій" технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що замовляється громадянином без надання дозволу на її розроблення. У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) приймає рішення про її затвердження та передачу земельної ділянки у власність або вмотивоване рішення про відмову (ч. 1 та 2 ст.118 ЗК України). 
Частинами першою статті 122 вказаного Кодексу передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Згідно з ч.9 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. 
Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Згідно зі ст. 125 чинного ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно до ст. 126 даного Кодексу право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Згідно з ч.10 ст. 79-1 ЗК України державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.
Відповідно до абзацу 5 ч. 10 ст.24 Закону України "Про Державний земельний кадастр", ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).
В постанові Верховного Суду від 12.01.2023 року у справі №808/5496/14 зазначено, що відповідно до ст. 118 ЗК України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянам передбачає визначену земельно-правову процедуру, яка включає такі послідовні стадії: 1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність; 2) отримання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні); 3) після розроблення проєкту землеустрою такий проєкт погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України; 4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі; 5) подання громадянином погодженого проєкту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення.
Відповідно до статей 193, 195, 202, 203 ЗК України Державний земельний кадастр – єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.
Процедура державної реєстрації земельної ділянки передбачена Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012 (далі – Порядок № 1051).
Відповідно до п.107 Порядку № 1051 державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.
Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється, зокрема, за заявою особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки у разі її передачі у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи (п. 109 Порядку № 1051).
У постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 580/168/16-ц (провадження № 61-19526сво18) дійшов висновку, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників.
Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Не підписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.
Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.
У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-ІУ (далі – Закон №1952-ІУ).
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Пунктом 1 частини 1 статті 4 цього Закону визначено, що державній реєстрації прав підлягає, зокрема, право власності.
Згідно з частиною 1 статті 5 Закону у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки.
Відповідно до ч.1 ст.15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, а згідно з ч. 2 ст.78 цього Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частинами 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року (справа № 129/1033/13-ц), постанови Верховного Суду від 02.10.2018 року (справа № 910/18036/17), від 23.10.2019 року (справа № 917/1307/18), від 18.11.2019 року (справа № 902/761/18), від 04.12.2019 року (справа № 917/2101/17). 
Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 посилається на те, що рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради № 76 від 24.02.1983 року закріплено за за користувачами житлового будинку в АДРЕСА_4 , присадибні ділянки площею 5 359 кв.м., а отже така земельна ділянка належить всім співвласникам цього будинку на праві користування.
Згідно зі ст. 16 Земельного кодексу Української РСР (в редакції 1970 року), надання земельних ділянок у користування здійснювалося в порядку відведення. Відведення земельних ділянок провадиться на підставі постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської Рад народних депутатів в порядку, встановлюваному законодавством Союзу РСР і Української РСР. У постановах або рішеннях про надання земельних ділянок вказується мета, для якої вони надаються, і основні умови користування землею. Надання земельної ділянки, що є в користуванні, іншому землекористувачеві провадиться тільки після вилучення даної ділянки в порядку, передбаченому статтями 37-41 цього Кодексу. Порядок порушення і розгляду клопотань про надання земельних ділянок встановлюється Радою Міністрів Української РСР.
Частинами 1 - 4 ст. 20 ЗК Української РСР (в редакції, чинній на час прийняття зазначеного рішення) ) встановлено, що відповідно до основ земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Форми актів встановлюються Радою Міністрів СРСР. Право короткострокового тимчасового користування землею засвідчується рішенням органу, який надав земельну ділянку в користування. Право довгострокового тимчасового користування землею засвідчується актами, форма яких встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Зазначені документи видаються після відводу земельних ділянок в натурі.
Відповідно до ст.ст. 21, 22 ЗК Української РСР видача державних актів на право користування землею, а також актів на право довгострокового тимчасового користування землею провадиться виконавчими комітетами районних (міських) Рад народних депутатів. Приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею, забороняється.
Статтею 153 цього Кодексу визначалося, що в процесі землеустрою складаються землевпорядні проекти, а також документи на право користування землею, передбачені ст. 20 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 156 вказаного Кодексу землевпорядна документація, затверджена в порядку передбаченому ст. 154 цього Кодексу, а також документи на право користування землею видаються землекористувачам.
Аналогічні норми були закріплені в Земельному кодексі України від 18 грудня 1990 року та в редакції від 13 березня 1992 року. Зокрема, відповідно до ст. 22 ЗК УРСР (в редакції 1990 року) право володіння або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступити до використання наданої земельної ділянки (в тому числі і на умовах оренди) до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право володіння або право користування землею, забороняється.
Частинами 1, 2 ст. 23 ЗК УРСР (в редакції 1993 року) встановлювалось, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.
Аналіз вказаного свідчить про те, що станом на 24.02.1983 року на право користування землею виконавчими комітетами районних (міських) Рад народних депутатів видавалися державні акти та таке право у містах засвідчувалося записами в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських Рад народних депутатів.
Однак, належних доказів на підтвердження вказаних обставин позивач не надала, а саме доказів про наявність відповідних записів в реєстрових книгах виконавчого комітету Коломийської міської Ради народних депутатів. Державний акт на право користування землею у матеріалах справи також відсутній. 
На підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку, що стороною позивача не надано належних та допустимих доказів в обгрунтування позовних вимог, оскільки позивачем не надано документів, які б засвідчували право користування нею спірною земельною ділянкою, зокрема, передбаченого Земельними кодексами УРСР ( в редакції 1970 та 1990 років) державного акту на право користування землею. Рішення виконавчого комітету Коломийської міської ради народних депутатів № 76 від 24.02.1983 року, на яке посилається позивач, саме по собі не породжує право постійного користування земельною ділянкою та прийняте виконкомом міської ради відповідно до діючої на той час Інструкції про порядок обміру та обліку земель міст і селищ міського типу Української РСР, затвердженої наказом Міністерства комунального господарства УРСР від 09.01.1970 року № 8, відповідно до якої обмір та облік земель проводився з метою виявлення наявності земель, розподілу їх по угіддях і землекористувачах, а також з метою контролю за правильністю використання земель. 
Саме по собі вказане рішення беззаперечно не підтверджує права користування власника частини будинку ( як зазначає позивач – квартири в будинку) АДРЕСА_4 , земельною ділянкою щодо якої виник спір. Крім того, таке право не може підтверджуватися й відомостями, зазначеними у вищевказаних заявах від 15.12.2017 року про розподіл земельних ділянок та їх схемах, оскільки такі відомості містять інформацію лише щодо площі земельної ділянки, а не щодо її належності на праві користування власникам будинку. Крім того, як зазначено в змісті цих заяв, нотаріус, засвідчуючи справжність підпису, не посвідчує факти, викладені у документі, а лише підтверджує, що підпис зроблено певною особою. Ба більше, повноваженнями щодо передачі земельних ділянок у користування були наділені виключно виконавчі комітети Рад народних депутатів, а не бюро технічної інвентаризації. До повноважень бюро належала лише реєстрація будинків з обслуговуючими їх будівлями та спорудами.
На генеральному плані (схемі), складеному після ухвалення рішення виконкому Коломийської міської ради № 76 від 24.02.1983 року, схематично зображено земельну ділянку АДРЕСА_4 , площею 5 800 кв. м; копія земельної ділянки проведена станом на 1983 рік; у графі «користувач» відсутні будь-які відомості, а також міститься відмітка (штамп) від 06.06.2017 року «земельна ділянка загальною площею 5800 кв. м на підставі рішення № 76 від 24.02.1983 року зареєстровано».
При цьому, відповідно до встановлених обставин справи, Коломийською міською радою народних депутатів не приймались якісь ще небудь рішення щодо прав постійного користування спірною земельною співвласниками будинку в АДРЕСА_4 , а також позивачем не надано доказів чи зверталися взагалі мешканці зазначеного будинку із відповідним клопотанням до міської ради для виділення їм земельної ділянки з визначеною конфігурацією.
У матеріалах справи, відсутній проект відведення земельної ділянки та державний акт на право постійного користування, які б посвідчували право мешканців вказаного будинку на земельну ділянку, яку вирішено закріпити за таким.
Позивач, вважаючи земельну ділянку, передану у власність відповідачу та на якій розміщене її майно (дошки, метал, реманент), частиною прибудинкової території вказаного вище будинку, будь-яких дій відповідно до вимог чинного законодавства не вчинила, будь-яких прав на спірну земельну ділянку до передачі її у власність відповідача не заявляла, будь-якої державної реєстрації прав на земельну ділянку не здійснила.
Оформлення права користування земельною ділянкою чи права спільної власності на неї відповідно до правил, встановлених законом, є елементом практичної реалізації відповідного права, що законодавством покладено саме на осіб, які зацікавлені в такому праві.
Будь-яких доказів того, що розташовані на спірній земельній ділянці надвірні та господарські будівлі є належною до цього будинку будівлею, призначені для задоволення потреб позивача чи усіх співвласників цього будинку, позивач суду не надала, як і доказів, що спірна земельна ділянка є прибудинковою територією навколо саме багатокватирного будинку.
Посилання позивача на те, що приватизація вказаної земельної ділянки не була погоджена відповідачем ОСОБА_2 з нею, не заслуговує на увагу, оскільки як вже зазначалось, доказів на право користування земельною ділянкою нею надано. Крім того, не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Не підписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.
Рішення Коломийської міської ради №4541-59/2020 від 29.02.2020 року про затвердження проекту землеустрою та надання у власність ОСОБА_2 спірної земельної ділянки прийнято в межах та в порядку, передбаченому вимогами Земельного кодексу України, на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва, (дозвіл на розроблення якого видавався на підставі рішення міської ради як органу місцевого самоврядування), що стало підставою для державної реєстрації земельної ділянки (яка здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом місцевого самоврядування). Документи, що містяться в зазначеному проекті, відповідають вимогам Закону України "Про землеустрій" та включають позитивні висновки про розгляд проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки, видані ГУ Держгеокадастру у Харківській області та висновки відділу архітектури та містобудування Коломийської міської ради Івано-Франківської області щодо їх погодження. 
Позивач, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним рішення про передачу земельної ділянки відповідачу ОСОБА_2 , посилаючись на порушення своїх прав, як користувача земельної ділянки, не довела, яким чином передача у власність цьому відповідачу спірної земельної ділянки, перешкоджає їй користуватися належним їй нерухомим майном, що є її процесуальним обов`язком у силу вимог статей 12, 81 ЦПК України.
Позивачем не доведено порушення її прав щодо володіння, користування чи розпорядження земельною ділянкою за вищевказаною адресою внаслідок прийняття міською радою оспорюваного пункту рішення від 29.02.2020 року, з урахуванням вимог частини другої статті 152 ЗК України, за змістом якої захисту підлягають лише порушені права власника земельної ділянки або землекористувача, а тому в задоволенні позовних вимог про визнання цього рішення міської ради (пункту) слід відмовити. Відсутні підстави й для задоволення інших заявлених вимог - про скасування державної реєстрації земельної ділянки, а також визнання недійсним договору дарування вказаної земельної ділянки, оскільки вони є похідними від вирішення питання про скасування рішення міської ради як основної вимоги та презумпція правомірності спірного правочину не спростована позивачем у судовому порядку. 
Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, право власності на яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також підтверджене належними доказами порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. 
Отже, в задоволенні позову слід відмовити повністю, у зв`язку з чим не підлягають присудженню на користь позивача понесені нею судові витрати. 
На підставі наведеного, та, керуючись ст. ст. 13, 76, 81, 89, 141, 263 - 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
в задоволенні позову відмовити повністю.
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Коломийської міської ради про скасування п. 3 рішення Коломийської міської ради №4541-59/2020 від 29.02.2020 року «Про надання земельних ділянок у власність для індивідуального садівництва», скасування запису про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1200 га, кадастровий номер 2610600000:01:008:0090, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 ; визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, посвідченого 27.07.2020 року приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Григорець М.В., зареєстрованого в реєстрі за №1027; скасування запису про реєстрацію права власності №37489187 в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 , - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Найменування сторін: 
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , жителька АДРЕСА_8 .
Відповідачі: 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_3 .
ОСОБА_3 , жителька АДРЕСА_9 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .
Коломийська міська рада, 78200, м.Коломия, пр. Грушевського, 1, Івано-Франківської області, код ЄДРПОУ 04054334.
Повний текст рішення складено 12 червня 2026 року.

Суддя: 	Яремин М. П.