КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/888/26

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сагуна А.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі – позивачка) до Головного управління ДПС у Кіровоградській області (далі – відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, - 

ВСТАНОВИВ: 
Представник позивачки звернувся до суду з цим позовом, у якому просить визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення № 00193590704 від 31.10.2025 на суму 21 816,50 грн.
В обґрунтування вимог вказано, що наказ Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 15.09.2025 № 1479-п про проведення фактичної перевірки не містить конкретних фактичних підстав для її призначення та проведення, а лише посилання на норми Податкового кодексу України. На думку позивача, відсутність у наказі належного обґрунтування підстав проведення перевірки свідчить про невідповідність такого наказу вимогам пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України, що виключало наявність у контролюючого органу законних підстав для проведення фактичної перевірки. Крім того, позивачка не відповідала критеріям ризику, які є підставою для проведення фактичних перевірок, зокрема не здійснювала торгівлю підакцизними товарами та використовувала програмний реєстратор розрахункових операцій у своїй діяльності. Щодо правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, то висновки перевірки про відсутність у розрахункових документах належного найменування товару є помилковими, оскільки використання режиму попереднього програмування найменування та цін товарів (послуг) забезпечувалось, що прямо відображено в акті перевірки. Представник позивача послався на положення наказу Міністерства фінансів України від 21.01.2016 №13 "Про затвердження Положення про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів", відповідно до яких помилки або неточності у назві товару, що не призводять до спотворення інформації про розрахункову операцію, не є підставою для визнання розрахункового документа нерозрахунковим. На його думку, зазначення у фіскальному чеку найменування товару (напитки) не спотворює зміст господарської операції та дає можливість ідентифікувати реалізований товар як безалкогольний напій. Також, Законом України від 30.06.2023 № 3219-ІХ було внесено зміни до пункту 2 статті 3 Закону України № 265/95-ВР, відповідно до яких фізичні особи-підприємці, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість, мають право зазначати у розрахункових документах назву товару у спрощеному вигляді, за умови відображення споживчих ознак товару та ідентифікації його належності до відповідної товарної групи. Отже використане у фіскальних чеках найменування товару відповідає зазначеним вимогам законодавства.
Представник відповідача подав відзив, у якому заперечив проти позову, зазначивши, що фактична перевірка проведена на підставі наказу ГУ ДПС у Кіровоградській області від 15.09.2025 №1479-п та відповідно до вимог Податкового кодексу України. Перед початком перевірки було проведено контрольну розрахункову операцію, під час якої встановлено використання позивачем у фіскальному чеку найменування товару "Бакалія" при реалізації товару "приправа VAPI гостра". Також, за результатами аналізу почекової інформації, що міститься в базі СОД РРО, контролюючим органом встановлено, що при реалізації безалкогольних напоїв у розрахункових документах зазначалось найменування товару "напитки", яке не відповідає вимогам чинного законодавства щодо обов`язкового реквізиту фіскального чеку, оскільки не відображає споживчих ознак товару та не ідентифікує його належність до відповідної товарної групи згідно з Державним класифікатором продукції та послуг. Відтак, внаслідок такого порушення розрахункові документи не можуть вважатися належними розрахунковими документами, тому до позивача правомірно було застосовано штрафні санкції (а.с.25-27). 
Фактичні обставини справи, встановлені судом. 
На підставі наказу ГУ ДПС у Кіровоградській області від 15.09.2025 № 1479-п та направлень на перевірку № 2918, № 2919 посадовими особами ГУ ДПС у Кіровоградській області було проведено фактичну перевірку магазину "Спеції", розташованого за адресою: вул. Центральна, 126, с. Рівне, Новоукраїнський район, Кіровоградська область, де здійснює свою господарську діяльність позивачка (а.с.29. 39-40). 
Перед початком проведення фактичної перевірки посадовими особами податкового органу здійснено контрольну розрахункову операцію, а саме придбано товар – "Бакалія (приправа VAPI гостра)" вартістю 45,00 грн із використанням банківської платіжної картки через електронний платіжний засіб. Розрахункова операція проведена через програмний реєстратор розрахункових операцій, за результатами чого було видано фіскальний чек від 18.09.2025 № 5243731534 (а.с.31, 52).
За результатами перевірки складено акт фактичної перевірки, зареєстрований в ДПС від 19.09.2025 за № 15094/11/28/РРО/2898611425, у якому зафіксовано порушення пункту 2 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 № 265/95-ВР, а саме невидачу відповідних розрахункових документів установленої форми та змісту (а.с.32-33).
З акту перевірки вбачається, що під час аналізу почекової інформації, яка міститься в базі СОД РРО за ПРРО позивача (ф.н. 4001100927), було встановлено використання при реалізації безалкогольних напоїв найменування товару "напитки" без зазначення спрощеної назви товару, яка б відображала споживчі ознаки товару та ідентифікувала його належність до відповідної товарної групи. В акті перевірки також зазначено, що використання режиму попереднього програмування найменування та цін товарів забезпечувалось.
Згідно з додатком до акту фактичної перевірки (а.с.34-36) контролюючим органом було встановлено проведення розрахункових операцій без створення та видачі належних розрахункових документів на загальну суму 14 612,00 грн. 
На підставі висновків, викладених в акті фактичної перевірки, прийнято податкове повідомлення-рішення форми "С" від 31.10.2025 №00193590704, яким до позивачки було застосовано штрафні (фінансові) санкції відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України №265/95-ВР у загальному розмірі 21 861,50 грн (а.с.50-51).
Зазначеним податковим повідомленням-рішенням до позивача застосовано штраф у розмірі 113,00 грн, що становить 100 відсотків вартості товарів, реалізованих з порушенням вимог Закону №265/95-ВР, за перше встановлене порушення, а саме видачу розрахункового документа не встановленої форми та змісту при проведенні розрахункової операції на суму 113,00 грн. 
Крім того, до позивача застосовано штраф у розмірі 21 748,50 грн, що становить 150 відсотків вартості товарів, реалізованих з порушенням вимог Закону №265/95-ВР, за кожне наступне порушення, а саме видачу розрахункових документів не встановленої форми та змісту при проведенні розрахункових операцій на загальну суму 14 499,00 грн (14 612,00 грн – 113,00 грн).
Не погодившись із податковим повідомленням-рішенням, позивачка звернувся зі скаргою до ДПС України (а.с.46-47).
Рішенням ДПС України від 14.01.2026 № 1202/6/99-00-06-03-02-06 скаргу позивача залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 31.10.2025 № 00193590704 – без змін (а.с.43-44).
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. 
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Щодо порядку призначення та проведення фактичної перевірки. 
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (далі – ПК України) контролюючі органи мають право проводити перевірки платників податків у порядку, встановленому законом. 
Види перевірок, підстави та процедура їх проведення визначені главою 8 розділу ІІ ПК України. 
Згідно з підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною є перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності та спрямована, зокрема, на перевірку дотримання порядку здійснення розрахункових операцій. 
Пунктом 80.2 статті 80 ПК України встановлено вичерпний перелік підстав проведення фактичної перевірки, однією з яких є наявність отриманої в установленому законом порядку інформації, що свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України). 
Як убачається з матеріалів справи, начальником відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Кіровоградській області на ім`я в.о. начальника Головного управління ДПС у Кіровоградській області було подано доповідну записку № 2197/11-28-07-04 від 15.09.2025, у якій зазначено, що за результатами проведеного аналізу встановлено наявність у окремих суб`єктів господарювання ризиків можливого порушення вимог податкового законодавства, визначених операційним планом ризиків. 
Згідно з наведеним у доповідній записці переліком суб`єктів господарювання, до таких суб`єктів віднесено, зокрема, фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ). У записці зазначено про наявність щодо позивача таких ризиків: за пунктом 3.22 – наявна інформація про відсутність готівкових розрахунків (за серпень – готівка форма "0"); за пунктом 3.25 – наявна інформація про те, що загальна сума розрахунків, проведених через усі ППРО/РРО, не відповідає мінімальним витратам суб`єкта господарювання (за серпень – 17328,0 грн); за пунктом 3.20 – наявна інформація про незастосування РРО/ПРРО під час продажу товарів, робіт, послуг та видачу документів, що імітують фіскальні чеки споживачам (а.с.62-73). 
З огляду на зазначене, в.о. начальника Головного управління ДПС у Кіровоградській області прийнято рішення, оформлене наказом від 15.09.2025 р. № 1479-п, про проведення фактичної перевірки магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює підприємницьку діяльність фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) (а.с.29).
Наказом Міністерства фінансів України від 05.08.2020 року № 477 було затверджено Порядок функціонування Системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій (далі – Порядок). 
Згідно пунктів 1, 2, 3, 4, 7 розділу ІІ даного Порядку, СОД РРО – інформаційна система, призначена для збору, зберігання, використання даних РРО та ПРРО (у тому числі електронних копій розрахункових документів та фіскальних звітних чеків, створених РРО та ПРРО), перевірки справжності та достовірності розрахункових документів. 
СОД РРО розташована в ДПС та використовується в межах повноважень посадовими особами органів ДПС для виконання завдань та функцій, визначених Податковим кодексом України. 
СОД РРО складається із сервера додатків та бази даних. 
СОД РРО забезпечує: 1) функціонування у цілодобовому режимі; 2) інтеграцію та обмін даними з фіскальним сервером контролюючого органу та іншими інформаційними системами ДПС; 3) обробку даних, отриманих від Системи збору і зберігання даних РРО, побудованої за технологією Національного банку, та від фіскального сервера контролюючого органу; 4) збереження даних про реєстрацію, перереєстрацію, скасування реєстрації РРО/ПРРО; 5) збереження документів: створених РРО, що переведені у фіскальний режим роботи; створених ПРРО, що зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу, або створених в режимі офлайн з присвоєними ПРРО фіскальними номерами з діапазону номерів, сформованих фіскальним сервером контролюючого органу, та переданих до фіскального сервера контролюючого органу після завершення режиму офлайн у порядку, встановленому статтею 7 Закону; 6) можливість надання через Електронний кабінет, що функціонує відповідно до статті 42-1 розділу II Податкового кодексу України, даних про розрахунковий документ на запит покупця (споживача).
Доступ будь-яких компонентів до бази даних СОД РРО здійснюється виключно через сервер додатків. 
Таким чином, інформація, яка зберігається в СОД РРО відображає всі дані про проведені розрахункові операції та реквізити фіскального чека. 
Аналіз наведених норм податкового законодавства свідчить про те, що використання податковим органом під час проведення фактичної перевірки отриманої податкової інформації, яка надходить від платників податків, через бази даних інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем, зокрема інформація: про фінансово-господарські операції платників податків; про застосування реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій, у тому числі щодо електронних копій розрахункових документів та фіскальних звітних чеків, поданих до контролюючих органів через інформаційну систему СОД РРО, у вигляді електронного розрахункового (фіскального) документа (чека, звіту), є такою, що може використовуватися контролюючими органами, як податкова інформація під час проведення фактичних перевірок платників податків. 
При цьому використання такої інформації є належною реалізацією контролюючим органом податкового контролю, як необхідний комплекс заходів, що забезпечує формування та реалізацію державної фінансової політики, щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій та може бути самостійною підставою для висновків під час проведення фактичної перевірки. 
Наведені висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 09.09.2024 у справі № 280/6832/23. 
Суд зазначає, що інформація, отримана контролюючим органом у результаті аналізу даних СОД РРО та викладена у доповідній записці № 2197/11-28-07-04 від 15.09.2025, є належною підставою для призначення фактичної перевірки у розумінні пункту 80.2 статті 80 ПК України. 
Крім того, Верховним Судом у постанові від 26 березня 2024 року у справі № 420/9909/23 (адміністративне провадження № К/990/67/24), ухваленій Судовою палатою, сформульовано правовий висновок, відповідно до якого у випадку наявності обґрунтованих підстав для призначення фактичної перевірки, не можна вважати протиправним наказ про її призначення, у якому наявне покликання на вимоги підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, але не розкрито зміст наявної/отриманої інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування про можливі порушення податкового законодавства, не конкретизовано норми права, які ймовірно порушив платник, із зазначенням доказів такого порушення. Покликання у наказі на підпункт 80.2.2 пункт 80.2 статті 80 ПК України, що утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Тому такий наказ не можна вважати протиправним. 
Відповідно до статті 81 ПК України право посадових осіб контролюючого органу на проведення фактичної перевірки виникає за наявності як правових підстав для її проведення, так і за умови дотримання формальних вимог щодо пред`явлення направлення, копії наказу та службових посвідчень. 
Матеріалами справи підтверджено, що перед початком перевірки посадовими особами контролюючого органу були пред`явлені службові посвідчення, направлення на проведення перевірки та вручено копію наказу про її проведення (а.с.39-40), що відповідає вимогам пунктів 80.1, 80.5, 80.7 та статті 81 ПК України. 
Як убачається з акту фактичної перевірки від 19.09.2025 року, перевірка проведена у присутності позивача, що узгоджується з приписами Податкового кодексу України та не свідчить про порушення прав платника податків. 
При цьому суд ураховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 10 грудня 2020 року у справі № 814/733/17, згідно якої Податковий кодекс України не встановлює обмежень щодо обсягу фактичної перевірки залежно від підстав її проведення, а також позицію, висловлену у постанові Верховного Суду від 03 серпня 2023 у справі № 640/7480/19, згідно з якою формальні недоліки в оформленні наказу на перевірку не є самі по собі підставою для визнання протиправними наслідків такої перевірки за відсутності впливу на її результати. 
Відтак, оцінивши сукупність встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що фактична перевірка позивача призначена та проведена з дотриманням вимог статей 80 та 81 ПК України, а позивачем не доведено наявності порушень з боку контролюючого органу, які вплинули або могли вплинути на правильність висновків перевірки та законність прийнятих за її результатами рішень. 
Щодо встановлених фактичною перевіркою порушень.
Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначено Законом України від 06.07.1995 № 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (далі – Закон № 265/95-ВР), дія якого поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.
Так, у відповідності до пункту 2 статті 3 вказаного Закону суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти). 
Фізичні особи - підприємці, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість, при продажу товарів (крім підакцизних товарів, технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, лікарських засобів, виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння) або наданні послуг мають право в розрахунковому документі зазначати назву товару (послуги) у вигляді, що відображає споживчі ознаки товару (послуги) та ідентифікує належність такого товару (послуги) до товарної групи чи послуги. 
Водночас, пунктом 1 статті 17 Закону № 265/95-ВР визначено, що за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції, за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг) або неповну суму розрахунку при організації та проведенні азартних ігор; непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання:
100 відсотків суми, на яку здійснено продаж товарів (робіт, послуг) та/або розрахунки при організації та проведенні азартних ігор з порушеннями, встановленими цим пунктом, - за порушення, вчинене вперше;
150 відсотків суми, на яку здійснено продаж товарів (робіт, послуг) та/або розрахунки при організації та проведенні азартних ігор з порушеннями, встановленими цим пунктом, - за кожне наступне порушення.
Аналіз наведених вище положень Закону України № 265/95-ВР свідчить про те, що суб`єкти господарювання при здійсненні розрахункових операцій зобов`язані проводити такі операції через реєстратори розрахункових операцій або програмні реєстратори розрахункових операцій у встановленому законом порядку та надавати покупцю розрахунковий документ установленої форми і змісту на повну суму проведеної операції. Невиконання зазначених обов`язків, зокрема проведення розрахункових операцій на неповну суму, непроведення їх через РРО/ПРРО або невидача відповідного розрахункового документа, є порушенням вимог Закону № 265/95-ВР та тягне застосування до суб`єкта господарювання фінансових санкцій у розмірах, визначених статтею 17 цього Закону. 
Приписами абзацу 19 статті 2 Закону № 265/95-ВР визначено, що розрахунковий документ – документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну. 
Відповідно до частини першої статті 8 Закону № 265/95-ВР форма, зміст розрахункових документів, порядок реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій, а також форма та порядок подання звітності, пов`язаної із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій чи використанням розрахункових книжок, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. 
Положення про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів, Порядку подання звітності, пов`язаної із використанням книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок), форми № ЗВР-1 Звіту про використання книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок) затверджене наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 № 13 (далі – Положення №13). 
Відповідно до пункту 1 Розділу I Положення № 13, останнім визначено форму і зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів, які в обов`язковому порядку мають надаватися особам, які отримують або повертають товар, отримують послуги або відмовляються від них, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням інтернету, при здійсненні розрахунків суб`єктами господарювання для підтвердження факту: продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів у сфері торгівлі, ресторанного господарства та послуг; здійснення операцій з торгівлі валютними цінностями в готівковій формі, якщо такі операції виконуються не в касах банків; здійснення операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів; приймання комерційними агентами банків та небанківськими фінансовими установами готівки для подальшого її переказу з використанням програмно технічних комплексів самообслуговування (далі - ПТКС), за винятком ПТКС, що дають змогу користувачеві здійснювати виключно операції з отримання коштів. 
Пунктом 2 Розділу ІІ Положення № 13 визначено обов`язкові реквізити фіскального касового чека на товари (послуги), до яких віднесено, зокрема: назва товару (послуги) / спрощена назва товару (послуги), вартість, літерне позначення ставки ПДВ (рядок 11). 
Згідно з абзацом 11 пункту 2 розділу I Положення № 13, спрощена назва товару (послуги) – слово, поєднання слів або слова та цифрового коду, які відображають споживчі ознаки товару (послуги) та однозначно ідентифікують приналежність такого товару до групи продукції та послуг, визначеної Державним класифікатором продукції та послуг ДК 016:2010, затвердженим наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11 жовтня 2010 року № 457.
Отже, аналіз наведених положень Закону № 265/95-ВР та Положення № 13 свідчить, що розрахунковий документ повинен відповідати встановленим законодавством вимогам щодо форми та змісту і містити всі обов`язкові реквізити, зокрема найменування товару (послуги), яке забезпечує його належну ідентифікацію. При цьому спрощена назва товару може використовуватися лише за умови, що вона відображає споживчі ознаки товару та однозначно дає можливість віднести його до відповідної товарної групи. Використання у розрахунковому документі узагальнених позначень, які не дозволяють ідентифікувати реалізований товар, свідчить про невідповідність такого документа вимогам законодавства щодо його змісту. 
Як встановлено судом, посадовими особами відповідача проведено фактичну перевірку магазину "Спеції", розташованого за адресою: вул. Центральна, 126, с. Рівне, Новоукраїнський район, Кіровоградська область, де здійснює господарську діяльність позивачка.
За результатами фактичної перевірки складено акт, у якому контролюючим органом зафіксовано порушення позивачем вимог пункту 2 статті 3 Закону № 265/95-ВР, що полягало у невидачі розрахункових документів установленої форми та змісту (а.с.32-33).
Зі змісту акта перевірки вбачається, що під час аналізу почекової інформації, яка міститься в базі СОД РРО за програмним реєстратором розрахункових операцій позивача (фіскальний номер 4001100927), встановлено використання при реалізації безалкогольних напоїв найменування товару "напитки". Контролюючий орган дійшов висновку, що таке найменування не відображає споживчих ознак товару та не дає можливості ідентифікувати його належність до відповідної товарної групи. При цьому в акті перевірки зазначено, що режим попереднього програмування найменувань та цін товарів суб`єктом господарювання забезпечувався.
Відповідно до додатка до акта фактичної перевірки було встановлено проведення розрахункових операцій без створення та видачі належних розрахункових документів на загальну суму 14 612,00 грн (а.с.34-36).
Надаючи оцінку зазначеним обставинам, суд виходить із того, що відповідно до абзацу 19 статті 2 Закону № 265/95-ВР розрахунковим документом є документ установленої форми та змісту, який підтверджує факт здійснення відповідної розрахункової операції. Отже, законодавець пов`язує належність розрахункового документа не лише з фактом його формування за допомогою РРО/ПРРО, а й з відповідністю такого документа встановленим вимогам щодо його змісту. 
Пунктом 2 розділу ІІ Положення № 13 передбачено, що обов`язковим реквізитом фіскального касового чека є назва товару (послуги) або спрощена назва товару (послуги). Водночас абзацом 11 пункту 2 розділу І Положення № 13 визначено, що спрощена назва товару являє собою слово, поєднання слів або слова та цифрового коду, які відображають споживчі ознаки товару та однозначно ідентифікують приналежність такого товару до відповідної групи продукції та послуг.
Аналогічні вимоги містить абзац другий пункту 2 статті 3 Закону № 265/95-ВР, який надає фізичним особам-підприємцям, що є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками ПДВ, право використовувати у розрахункових документах спрощені назви товарів. Разом із тим реалізація такого права можлива лише за умови, що відповідна назва відображає споживчі ознаки товару та ідентифікує його належність до певної товарної групи.
Як встановлено, у фіскальних чеках при реалізації безалкогольних напоїв позивачем зазначалось найменування товару "напитки". Вказане формулювання є узагальненим та не містить відомостей про споживчі ознаки реалізованого товару, зокрема не дає можливості ідентифікувати вид напою, його характерні ознаки чи належність до конкретної підгрупи товарів. 
Саме по собі використання слова "напитки" не забезпечує належної ідентифікації товару в межах товарної групи безалкогольних напоїв, оскільки охоплює невизначене коло товарів різного виду та призначення. Таке найменування не відповідає вимогам законодавства щодо спрощеної назви товару, оскільки не відображає його споживчих ознак та не дає можливості однозначно встановити, який саме товар був реалізований покупцю.
Посилання позивача на положення абзацу другого пункту 2 статті 3 Закону №265/95-ВР суд також відхиляє, оскільки право на використання спрощеної назви товару не звільняє суб`єкта господарювання від обов`язку забезпечити її відповідність установленим законом критеріям. Використане позивачем найменування "напитки" таким критеріям не відповідає.
Суд відхиляє і доводи позивача про застосування до спірних правовідносин абзацу третього пункту 3 розділу І Положення № 13, відповідно до якого помилки та/або неточності в назві товару, зазначеній у розрахунковому документі, які не призводять до спотворення інформації про розрахункову операцію, не є підставою для визнання такого документа нерозрахунковим. Суд зазначає, що наведена норма поширюється на випадки допущення у розрахунковому документі окремих помилок, описок, неточностей або скорочень у найменуванні товару за умови, що такі недоліки не перешкоджають його ідентифікації та не спотворюють інформацію про проведену розрахункову операцію. Натомість у спірному випадку контролюючим органом встановлено не помилки чи неточності у найменуванні конкретного товару, а використання узагальненого позначення "напитки", яке саме по собі не відповідає вимогам законодавства щодо змісту розрахункового документа. Зазначене найменування не відображає споживчих ознак реалізованого товару та не забезпечує можливості його однозначної ідентифікації, у зв`язку з чим не може розцінюватися як неточність у розумінні абзацу третього пункту 3 розділу І Положення № 13.
Не впливає на оцінку спірних правовідносин і встановлена перевіркою обставина щодо забезпечення позивачем режиму попереднього програмування найменувань та цін товарів. Наявність технічної можливості програмування товарних позицій не спростовує факту використання у розрахункових документах найменувань товарів, які не відповідають вимогам Закону № 265/95-ВР та Положення № 13.
Оскільки найменування товару є обов`язковим реквізитом фіскального касового чека, а зазначене позивачем найменування не відповідає вимогам законодавства щодо змісту такого реквізиту, сформовані позивачем чеки не можуть вважатися розрахунковими документами встановленої форми та змісту в розумінні статті 2 та пункту 2 статті 3 Закону № 265/95-ВР. 
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що контролюючим органом доведено факт порушення позивачем вимог пункту 2 статті 3 Закону № 265/95-ВР, а тому податкове повідомлення-рішення від 31.10.2025 № 00193590704 було прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені законом.
З огляду на сукупність встановлених обставин, суд прийшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.ст.139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, - 

В И Р І Ш И В:
Відмовити у задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Кіровоградській області (вул. Велика, Перспективна, 55, м. Кропивницький, 25006, ЄДРПОУ ВП 43995486) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду А.В. САГУН